У х в а л а
24 січня 2025 року
м. Київ
Справа № 447/2833/22
Провадження № 61-6443ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження 
за касаційними скаргами ОСОБА_1 (далі - скаржник)
на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 липня 2023 року, ухвалу Львівського апеляційного суду від 29 вересня 2023 року та на постанову цього суду від 8 березня 2024 року
у справі за позовом скаржника до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відшкодування моральної шкоди та
в с т а н о в и в :
1.            18 липня 2023 року Миколаївський районний суд Львівської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.
2.            29 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд постановив ухвалу, згідно з якою повернув скаржнику його апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
3.            8 березня 2024 року Львівський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою апеляційну скаргу скаржника залишив без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
4.            Скаржник неодноразово подавав касаційні скарги на ухвалу Львівського апеляційного суду від 29 вересня 2023 року:
-                   4 листопада 2023 року вперше подав таку скаргу до Великої Палати Верховного Суду, яка 16 листопада 2023 року постановила ухвалу про передання тієї скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для вирішення питання про її прийняття. 27 листопада 2023 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про залишення касаційної скарги скаржника без руху та встановив строк для усунення недоліків (для подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із доказами поважності причин пропуску такого строку), а 8 січня 2024 року - ухвалу про повернення касаційної скарги скаржнику через неподання письмових доказів отримання ним 21 жовтня 2023 року копії ухвали Львівського апеляційного суду від 29 вересня 2023 року;
-                   31 січня 2024 року скаржник вдруге подав таку касаційну скаргу. 14 лютого 2024 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про залишення її без руху та встановив строк для усунення недоліків (для подання нової редакції тієї скарги із зазначенням відомостей щодо наявності електронного кабінету, уточненням прохальної частини стосовно оскаржених судових рішень і надання доказів дати отримання копії оскарженої ухвали), а 10 квітня 2024 року - ухвалу про повернення касаційної скарги через те, що скаржник не усунув частину недоліків;
-                   9 травня 2024 року скаржник втретє подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Львівського апеляційного суду від 29 вересня 2023 року. Крім того, також просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 липня 2023 року, скерувати справу до суду першої інстанції на новий розгляд, зокрема, «за встановленою підсудністю», а також постановити окремі ухвали щодо суддів Львівського апеляційного суду ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_6, ОСОБА_8, судді Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_3, голови цього суду ОСОБА_9 
Цю касаційну скаргу згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 травня 2024 року передали судді-доповідачеві Гудимі Д. А. (вх. № 16549/0/220-24 від 14 травня 2024 року).
5.            10 квітня 2024 року скаржник подав до Великої Палати Верховного Суду касаційну скаргу (вх. № 15188/0/220-24 від 2 травня 2024 року), у якій просить:
-                   «скасувати та змінити постанову колегії суддів Львівського апеляційного суду від 8 березня 2024 року… Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 липня 2023 року залишити без змін, якою задоволити позовну заяву ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди…, якою відшкодувати мені моральну шкоду в розмірі 400 мілардів гривень за рахунок Державного бюджету України за бездіяльність державного виконавця…»;
-                   «задоволити позовну заява ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди за незаконні дії, вчинені в. о. начальника ВДВС Миколаївського РУЮ Гармадія М. Т. за нерозгляд заяв про відвід державного виконавця Миколаївського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Марутяка О. І…, якою відшкодувати мені моральну шкоду в розмірі 400 мілардів гривень за рахунок Державного бюджету України за незаконні дії вчинені в. о. начальника ВДВС Миколаївського РУЮ Гармадія М. Т.»;
-                   «задоволити позовну заява ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди за дії вчинені державним виконавцем відділу ДВС Миколаївського РУЮ Львівської області Марутяком О. І…, якою відшкодувати мені моральну шкоду в розмірі 400 мілардів гривень за рахунок Державного бюджету України за дії, вчинені державним виконавцем відділу ДВС Миколаївського РУЮ Львівської області Марутяком О. І.»;
-                   «задоволити позовну заява ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди за дії, вчинені начальником ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області Зубарєвим А. А. …, якою відшкодувати мені моральну шкоду в розмірі 400 мілардів гривень за рахунок Державного бюджету України за дії вчинені начальником ВДВС Миколаївського РУЮ у Львівській області Зубарєвим А. А.»;
-                   «задоволити повторну позовну заява ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди за бездіяльність державного виконавця відділу ДВС Миколаївського РУЮ Львівської області Марутяка О. І. по примусовому виконанню рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 06.08.2010 р. за виконавчим листом 2-15/10…, якою відшкодувати мені моральну шкоду в розмірі 400 мілардів гривень за рахунок Державного бюджету України за бездіяльність державного виконавця відділу ДВС Миколаївського РУЮ Львівської області Марутяка О. І.»;
-                   «постановити окремі ухвали до колегії суддів Львівського апеляційного суду в складі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, секретаря ОСОБА_7 в порядку ст. 420 (ч. 10 ст. 262) ЦПК України»;
-                   «постановити окрему ухвалу до Голови Львівського апеляційного суду з розгляду цивільних справ ОСОБА_2 в порядку ст. 420 (ч. 10 ст. 262) ЦПК України»;
-                   «постановити окрему ухвалу до судді Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_3 в порядку ст. 420 (ч. 10 ст. 262) ЦПК України».
24 квітня 2024 року Велика Палата Верховного Суду постановила ухвалу, згідно з якою вказану касаційну скаргу передала до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для вирішення питання про її прийняття. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 2 травня 2024 року ту касаційну скаргу передали судді-доповідачеві Гудимі Д. А. (вх. № 15188/0/220-24 від 2 травня 2024 року).
6.            20 червня 2024 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою касаційні скарги скаржника (вх. № 15188/0/220-24 від 2 травня 2024 року) і (вх. № 16549/0/220-24 від 14 травня 2024 року) залишив без руху та встановив строк для усунення недоліків. Скаржник мав: чітко вказати перелік тих судових рішень, які він оскаржив, а також те, які дії щодо цих рішень він просить вчинити Верховний Суд; зазначити підстави касаційного оскарження рішення суду першої інстанції, яке він оскаржив 9 травня 2024 року (вх. № 16549/0/220-24 від 14 травня 2024 року); навести інші підстави для поновлення строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду від 29 вересня 2023 року та додатково обґрунтувати поважність причини пропуску строку на касаційне оскарження постанови цього суду від 8 березня 2024 року.
7.            23 липня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 25288/0/220-24 від 29 липня 2024 року), у якій:
-                   просить скасувати та змінити постанову апеляційного суду від 8 березня 2024 року, згідно з якою апеляційну скаргу залишили без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін; задовольнити позовні заяви, об`єднані в одне провадження у справі № 447/2833/22, а також постановити окремі ухвали відносно колегії суддів і голови апеляційного суду та судді Миколаївського районного суду Львівської області. Зауважив, що підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду від 8 березня 2024 року є порушення норм процесуального права - розгляд справи без участі скаржника (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України);
-                   просить поновити строк на касаційне оскарження тієї постанови. Вказав, що згідно з інформацією із вебсайту «Укрпошти» про відстеження відправлення за номером 0600255982220 копію вказаної постанови суд надіслав 19 березня 2024 року, а 29 березня 2024 року скаржник її отримав у відділенні 81632 в селі Дроговижі. Додав до касаційної скарги копію конверта відповідного поштового відправлення. Вважає, що оскільки на тому конверті є напис «Р-22-19.03.2024/13833», це підтверджує відправлення судом постанови 19 березня 2024 року;
-                   уточнив, що оскаржує ухвалу апеляційного суду від 29 вересня 2023 року. Підставою її оскарження вважає порушення, визначене у пункті 4 частини третьої статті 389, пункті 2 частини третьої статті 411 ЦПК України;
-                   зазначив, що згідно з інформацією із вебсайту «Укрпошти» про відстеження відправлення за номером 0600229022609 копію ухвали апеляційного суду від 29 вересня 2023 року, відправлену 19 жовтня 2023 року, скаржник отримав 21 жовтня 2023 року. Наголосив, що вперше подав касаційну скаргу на цю ухвалу 4 листопада 2023 року, тобто без пропуску строку. Після того звертався з повторними касаційними скаргами, які Верховний Суд згідно з ухвалами від 8 січня і від 10 квітня 2024 року повернув. В ухвалі від 10 квітня 2024 року Верховний Суд констатував, що скаржник до уточненої касаційної скарги надав належний доказ отримання оскарженої ухвали 21 жовтня 2023 року.
8.            9 жовтня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду відповідно до частини першої статті 120, частини другої статті 127, абзацу першого частини третьої статті 393 ЦПК України постановив ухвалу, згідно з якою продовжив скаржнику на десять днів з дня вручення йому тієї ухвали строк на усунення недоліків касаційної скарги. Вказав, що скаржник не навів додаткового обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження та не надав відповідні докази, зокрема ті, які є у матеріалах справи.Скаржник мав навести обґрунтовані підстави для поновлення строку на касаційне оскарження. Суд зауважив, що у разі невиконання у встановлений строк вимог тієї ухвали відмовить у відкритті касаційного провадження. Мотивував її так:
-                   безпідставним є твердження скаржника у заяві про усунення недоліків, що вперше - 4 листопада 2023 року - він подав касаційну скаргу на ухвалу Львівського апеляційного суду 29 вересня 2023 року у межах строку на касаційне оскарження, бо отримав її копію 21 жовтня 2023 року (скаржник не надав жодного документального підтвердження). Навіть за умови надання доказів отримання копії оскарженої ухвали 21 жовтня 2023 року згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України така обставина могла би бути однією із підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, а не підтвердженням подання скарги у межах строку, визначеного у частині першій вказаної статті;
-                   необґрунтованим є довід скаржника про те, що в ухвалі від 10 квітня 2024 року Верховний Суд встановив, що скаржник надав належний доказ отримання 21 жовтня 2023 року оскарженої ухвали апеляційного суду. Подаючи касаційну скаргу повторно, скаржник мав надати докази, що підтверджують дату отримання копії оскарженого судового рішення на загальних підставах, які визначені у пункті 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України. Верховний Суд звернув увагу скаржника на те, що інформація, яка підтверджує дату отримання оскарженої ухвали, може бути у матеріалах справи, яких у Верховного Суду немає;
-                   скаржник не обґрунтував, чому після того як Верховний Суд 10 квітня 2024 року повернув йому касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду від 29 вересня 2023 року, повторно подав її лише 9 травня 2024 року.
9.            4 листопада 2024 року скаржник подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційних скарг і поновлення строку на касаційне оскарження. Просив поновити строк на касаційне оскарження рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 липня 2023 року, ухвали Львівського апеляційного суду від 29 вересня 2023 року та постанови цього суду від 8 березня 2024 року іпостановити окрему ухвалу щодо судді-доповідача. Мотивував заяву так:
-                   згідно з інформацією із вебсайту «Укрпошти» про відстеження відправлення за номером 0600255982220 копію оскарженої постанови апеляційний суд надіслав 19 березня 2024 року, а скаржник її отримав 29 березня 2024 року у відділенні 81632 у селі Дроговижі. Скаржник додав до касаційної скарги копію конверта, в якому отримав копію цієї постанови. Вважає, що напис на конверті «Р-22-19.03.2024/13833» підтверджує дату відправлення постанови 19 березня 2024 року;
-                   згідно з інформацією із вебсайту «Укрпошти» про відстеження відправлення за номером 0600229022609 копію оскарженої ухвали від 29 вересня 2023 року апеляційний суд надіслав 19 жовтня 2023 року, а скаржник її отримав 21 жовтня 2023 року. Наголосив, що вперше подав касаційну скаргу на цю ухвалу 4 листопада 2023 року, тобто без пропуску відповідного строку. Після того звертався з касаційними скаргами на ту ухвалу, які Верховний Суд 8 січня і 10 квітня 2024 року повернув скаржнику. В ухвалі від 10 квітня 2024 року Верховний Суд констатував, що скаржник до уточненої касаційної скарги надав належний доказ отримання оскарженої ухвали 21 жовтня 2023 року;
-                   суддя-доповідач порушив «дев'ятнадцять разів п. 5 ч. 1 ст. 411 ЦПК України, на підставі ч. 2 ст. 415 ЦПК України ст. ст. 260, 183, 263 та 393 ЦПК України,… двадцять два рази п.7  ч. 3, ст. 411 ст. ст. 389, 392, 393, на підставі ч. 2 ст. 415 ЦПК України 260, 183, 263 ЦПК України».
(1) Щодо касаційної скарги (вх. № 16549/0/220-24 від 14 травня 2024 року) в частині оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 29 вересня 2023 року
10.         Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що оскільки підстави для поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 29 вересня 2023 року, які навів скаржник, є неповажними, слід відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою (вх. № 16549/0/220-24 від 14 травня 2024 року) в частині оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 29 вересня 2023 року.
10.1.    В ухвалі від 20 червня 2024 року Верховний Суд звернув увагу скаржника, зокрема, на те, що вказані останнім причини пропуску строку на касаційне оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 29 вересня 2023 року не є поважними. З огляду на наведене скаржник мав навести інші підстави для поновлення строку на касаційне оскарження вказаного судового рішення.
10.2.    Скаржник у заяві про усунення недоліків касаційної скарги від 4 жовтня 2024 року повторно вказав підстави для поновлення строку на касаційне оскарження тієї ухвали, які вже зазначив у касаційній скарзі (вх. № 16549/0/220-24 від 14 травня 2024 року) та у заяві про усунення недоліків (вх. № 25288/0/220-24 від 29 липня 2024 року). Інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження не вказав. Зволікання із повторним поданням касаційної скарги після її повернення Верховним Судом не пояснив.
10.3.    Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. 
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу (частина третя статті 393 ЦПК України).
10.4.    За змістом пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.
10.5.    Оскільки підстави для поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 29 вересня 2023 року, які навів скаржник, суд визнав неповажними, слід відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою (вх. № 16549/0/220-24 від 14 травня 2024 року) на цю ухвалу.
11.         Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
11.1.    Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
11.2.    Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
11.3.    «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).
11.4.    Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).
11.5.    Скаржник мав визначений законом строк для оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 29 вересня 2023 року і не був позбавлений можливості вчасно подати на неї касаційну скаргу чи належно обґрунтувати підстави для поновлення строку на касаційне оскарження цього судового рішення. Право такого оскарження згідно з процесуальним законом обмежене, зокрема вказаним строком. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.
11.6.    Скаржник подав касаційну скаргу (вх. № 16549/0/220-24 від 14 травня 2024 року) на ухвалу суду апеляційної інстанції від 29 вересня 2023 року з пропуском строку на касаційне оскарження. Належного обґрунтування підстав для поновлення цього строку немає. Тому суд визнав неповажними наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження вказаного судового рішення. З огляду на це обмеження на подання відповідної касаційної скарги у цивільній справі є пропорційними означеній вище легітимній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.
(2) Щодо касаційної скарги (вх. № 16549/0/220-24 від 14 травня 2024 року) в частині оскарження рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 липня 2023 року та касаційної скарги (вх. № 15188/0/220-24 від 2 травня 2024 року) на постанову Львівського апеляційного суду від 8 березня 2024 року
12.         Скаржник мотивував вказані касаційні скарги так: 
-                   колегія суддів апеляційного суду розглянула «невідому апеляційну скаргу». Оскаржена постанова не відповідає обставинам справи;
-                   інформація, зазначена у судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій, не відповідає інформації, зазначеній у позовній заяві;
-                   «Головою Львівського апеляційного суду з розгляду цивільних справ ОСОБА_8 в п`ятиденний строк не видано розпорядження про передачу справи до вищестоящого суду для визначення підсудності даної справи в порядку ч. 6 ст. 31 ЦПК України за поданою ОСОБА_1 заявою від 02.01.2024 р … про видачу розпорядження про передачу справи до вищестоящого суду про визначення підсудності даної справи та постановлення окремої ухвали до колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5. за порушення норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали від 08 грудня 2023 р. про відкриття апеляційного провадження»;
-                   суд апеляційної інстанції неналежно повідомив скаржника про розгляд справи, призначеної на 27 лютого 2024 року о 16:00 год;
-                   суди розглянули справу в порядку спрощеного позовного провадження, хоча її слід було розглядати за правилами загального позовного провадження. Тому оскаржені постанову апеляційного суду та рішення суду першої інстанції слід скасувати на підставі пункту 5 частини першої та пункту 2 частини третьої статті 411 ЦПК України;
-                   суд першої інстанції не розглянув: 
(1) «трьох заяв ОСОБА_1 від 04.05.2023, від 07.06.2023, від 21.06.2023 голові Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_9 видати розпорядження про передачу справи до вищестоящого суду в порядку ч. 6 ст. 31 ЦПК України, за заявами ОСОБА_1 від 04.05.2023, від 07.06.2023, від 21.06.2023 про постановлення окремої ухвали судді Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_3»; 
(2) «чотирьох заяв ОСОБА_1 від 20.04.2023, від 07.06.2023, від 21.06.2023, від 14.07.2023 голові Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_9 видати розпорядження про передачу справи до вищестоящого суду в порядку ч. 6 ст. 31 ЦПК України за заявою ОСОБА_1 від 20.04.2023, від 07.06.2023, від 21.06.2023, від 14.07.2023 про постановлення окремої ухвали до судді Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_3»;
(3) «заяв ОСОБА_1 від 15.05.2023, від 14.07.2023 голові Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_9 видати розпорядження про передачу справи до вищестоящого суду в порядку ч. 6 ст. 31 ЦПК України за заявою ОСОБА_1 від 15.05.2023, від 14.07.2023 про постановлення окремої ухвали до судді Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_3»;
-                   апеляційний суд не урахував висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) і № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц.
13.         У касаційній скарзі (вх. № 15188/0/220-24 від 2 травня 2024 року) та у заяві про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 25288/0/220-24 від 29 вересня 2024 року) скаржник просив поновити строк на касаційне оскарження. Поважність причин пропуску цього строку обґрунтував тим, що копію оскарженої постанови апеляційний суд надіслав 19 березня 2024 року, а скаржник її отримав 29 березня 2024 року. Для підтвердження надав копію поштового конверта з відміткою «Р-22-19.03.2024/13833» і трекінг відстеження рекомендованого відправлення за номером 0600255982220. Крім того, згідно зі супровідним листом апеляційного суду від 18 березня 2024 року, який є в електронних матеріалах справи у системі «Електронний суд», матеріали справи того ж дня були відправлені до суду першої інстанції.
13.1.    Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).
13.2.    Оскільки відповідно до тих документів, які є у розпорядженні суду, можна зробити висновок, що скаржник подав касаційну скаргу на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 липня2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 8 березня 2024 року протягом тридцяти днів з дня вручення копії цієї постанови, пропущений строк на касаційне оскарження вказаних судових рішень слід поновити.
14.         Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).
14.1.    Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою (вх. № 16549/0/220-24 від 14 травня 2024 року) в частині оскарження рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 липня2023 року та за касаційною скаргою (вх. № 15188/0/220-24 від 2 травня 2024 року) на постанову Львівського апеляційного суду від 8 березня 2024 року. Ці скарги в означеній частині загалом відповідають вимогам статті 392 ЦПК України. У них є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.
Керуючись статтями 260, 261, 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1.            Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою (вх. № 16549/0/220-24 від 14 травня 2024 року)ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 29 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відшкодування моральної шкоди.
2.     Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 липня 2023 року та постанови Львівського апеляційного суду від 8 березня 2024 року.
3.     Відкрити касаційне провадження за касаційними скаргами (вх. № 15188/0/220-24 від 2 травня 2024 року і вх. № 16549/0/220-24 від 14 травня 2024 року) ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 липня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 8 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відшкодування моральної шкоди.
4.     Витребувати з Миколаївського районного суду Львівської області цивільну справу № 447/2833/22.
5.     Надіслати відповідачу копію касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, роз`яснити йому право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко