ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1010/25 Справа № 204/15370/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чудопалова С. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Попенко Ю.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  представника позивача ОСОБА_1 — адвоката Шило Тетяни Володимирівни на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки із майна, шляхом виплати компенсації,-
В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки із майна, шляхом виплати компенсації. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30 березня 2018 року Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою після смерті чоловіка - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить 1/4 частина житлового будинку з господарським будівлями та спорудами  АДРЕСА_1 . На земельній ділянці, загальною площею 770 кв.м., знаходиться Житловий будинок (А-1), який має загальну площу 44,3 кв.м., житлову площу 25,4 кв.м., та складається з житлової кімнати (1-4), площею 17,6 кв.м.; житлової кімнати (1-5), площею 7,8 кв.м.; житлової кімнати (1-3), площею 10,9 кв.м.; ванної (1-2) площею 3,8 кв.м.; кухнею 1-1, площею 4,2 кв.м.; прибудова а-1, прибудова «а»-1. На земельній ділянці, також, розташовані: літня кухня (Б, б), площею 30,9 кв.м. та 10,2 кв.м.; сарай (В)-16,3 кв.м.; погріб з шийкою (Г) - 12,2 кв.м., сарай (Д) - 11,6 кв.м., гараж (Е) - 32,1 кв.м., оглядова яма (під Е) - 2,4; убиральня (Ж) - 1,6 кв.м.; душ (3) - 1,6 кв.м.; навіс (И) - 2,8 кв.м. Співвласниками будинку є: - відповідач ОСОБА_2 , якому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 2-1356, видане 19 листопада 2015 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, належить 1/4 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 2-1357, видане 19 листопада 2015 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, належить 1/4 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Загальна частка, яка належить відповідачу ОСОБА_2 становить — 1/2. Відповідач ОСОБА_3 , якій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 2-1358, видане 19 листопада 2015 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, є власником 1/4 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою. Будинком повністю володіє та користується відповідач ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_2 не допускає позивача  ОСОБА_1 до будинку як співвласника та не бажає вирішити питання щодо щомісячної сплати компенсації за користування часткою позивача. Відповідачі  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , також, не бажають виділити частку у вигляді грошової компенсації її вартості. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Виходячи з технічної характеристики житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами поділення його в натурі не можливе в зв?язку з незначним розміром житлової площі: - ОСОБА_2 має право на 1/2 частину житлової площі, що складає 25,4 : 2 = 12.7 кв.м.; ОСОБА_3 має право на 1/4 частину житлової площі, що складає 12,7 : 2 = 6,35 кв.м.; - ОСОБА_1 має право на 1/4 частину житлової площі, що складає 12,7 ; 2 = 6,35 кв.м. Мінімальна житлова площа на одну особу, згідно зі ст. 48 ЖК України, становить 13,65 м2, що значно перевищує 6,35 кв.м. (1/4 частину), яка належить позивачу  ОСОБА_1 . На підставі зазначеного, позивач ОСОБА_1 просить суд виділити на її користь 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у вигляді грошової компенсації, яку просить стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у рівних частках. Відповідно до Висновку до звіту про оцінку майна від 05 жовтня 2023 року ринкова вартість 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 44,3 кв.м., житловою глощею 25,4 кв.м., що розташована за адресою:  АДРЕСА_1 , становить 339 200 грн. Стягненню підлягає сума компенсації з кожного відповідача у розмірі по 169 600 грн. з кожного. Вартість 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка належить на праві власності відповідачу  ОСОБА_2 , становить 678 400 грн. При продажу всього домоволодіння усіма власниками і поділу отриманих грошових коштів, відповідно до належних часток, відповідач ОСОБА_2 , матиме реальну можливість придбати за таку суму інше житло. Відповідач ОСОБА_3  своєю часткою в спірному домоволодіння не користується. Вона має інше житло. Ці обставини, також, не перешкоджають відповідачам провести продаж вказаного домоволодіння для вирішення спірного питання по суті. На підставі викладеного  ОСОБА_1  просила суд виділити  1/4 частки будинку з господарським будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , яка належить позивачу  ОСОБА_1 , у вигляді грошової компенсації її вартості у розмірі 339 200 грн. та стягнення з ОСОБА_2 , який є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1  та ОСОБА_3 , яка є власником 1/4 частини будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , на користь позивача ОСОБА_1 , грошову компенсацію вартості 1/4 частини будинку у розмірі по 169 600 грн. з кожного відповідача.
Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки із майна шляхом виплати компенсації.
В апеляційній скарзі представник позивача  ОСОБА_1  — адвокат Шило Т.В. просить заочне рішення суду від 20 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги  ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Черкавський Ю.С. просить заочне рішення суду від 20 серпня 2024 року залишити без змін як законне та обґрунтоване, відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 — адвоката Шило Т.В.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
       Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.
       Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
       Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
       Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
       Відповідно до частин першої — третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
       Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
       Відповідно до частин першої — третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
       Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість зробити висновок про те, що право на компенсацію частки у спільному сумісному майні виникає лише в тому випадку, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі №204/3949/17.
У справі встановлено, позивач  ОСОБА_5 є власником 1/4 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 березня 2018 року (а.с.8, 14).
Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/2 частини, а відповідач ОСОБА_3 є власником 1\4 частини зазначеного домоволодіння, що підтверджується копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14-16).
З технічної характеристики будинку вбачається, житловий будинок має загальну площу 44,3 кв.м, житлову 25,4 кв.м та складається з житлової кімнати (1-4) площею 16,6 кв.м, житлової кімнати (1-5) площею 7,8 кв.м, житлової кімнати (1-3) площею 10,9 кв.м, ванної (1-2) площею 3,8 кв.м, кухнею 1-1 площею 4,2 кв.м, прибудови а-1,а-1прибудова. На земельній ділянці знаходиться А-1-житловий будинок житловою площею 25,4кв.м, загальною площею 44,3 кв.м. та господарчі споруди та споруди: Б, б-літні кухні, В –сарай, Г-погріб з шийкою, Д-сарай, Ж-вбиральня, З-душ, И–навіс, К-навіс, №1-15,1-споруди, мостіння (а.с.9-12).
Згідно Висновку до звіту про оцінку майна від 05 жовтня 2023 року, наданого позивачем, ринкова вартість 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 25,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 339 200 грн.(а.с.18).
Відповідачами було надано апеляційному суду звіт про оцінку майна від 14 листопада 2024 року, складеного ТОВ “Центр оцінки захід”, згідно якого ринкова вартість 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 25,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 148 206 грн. (а.с.151-175).
Слід зазначити, із відповідним клопотанням про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи учасники справи до суду не зверталися.
Звернувшись до суду із цим  позовом,  позивач  ОСОБА_5  вказувала, що спірним будинком  володіє та користується відповідач  ОСОБА_2 , який  не допускає її до будинку, як співвласника, та не бажає вирішити питання щодо щомісячної сплати компенсації за користування часткою позивача. 
За змістом ст. 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділ відповідно до закону, він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми.
       Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно.
       Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
       Таким чином з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники – відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.
       
       При цьому згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
       Отже при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаних спеціальних норм Цивільного кодексу суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників, принципу пропорційності цивільного судочинства та дотримання розумного балансу між приватними інтересами фізичних осіб.
       При цьому, суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки, а обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 686/29779/19.
Встановлено, у будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований та проживає відповідач ОСОБА_2 , який є власником 1/2 частини цього будинку.         Цей будинок є єдиним житлом відповідача ОСОБА_2 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання, є пенсіонером за віком та отримує пенсію у розмірі 2 725 грн. на місяць (а.с.194, 195, 196, 197).
Відповідач ОСОБА_3 є власником 1/4 частини вказаного будинку, у будинку вона не зареєстрована та не проживає. 
Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання(а.с.193).
Позивач ОСОБА_1 у будинку не зареєстрована та не проживає у будинку, має інше житло.
У судовому засіданні у апеляційному суді 04 лютого 2025 року представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Черкавський Ю.С. заперечував проти стягнення з відповідачів суми вартості 1/4 частини домоволодіння, зазначив, що це є надмірним фінансовим тягарем для кожного з відповідачів.
       Слід зазначити, під час розгляду справи позивачем не доведено та матеріали справи не містять доказів, що що відповідачі мають фінансову спроможність сплатити грошову компенсацію позивачу вартості 1/4 частини будинку.
Враховуючи, що кожний з відповідачів є особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання, є пенсіонерами, отримують мінімальну пенсію, враховуючи майновий стан відповідачів, інтереси всіх учасників спільної часткової власності, встановивши, що відповідачі не мають фінансової спроможності сплатити грошову компенсацію позивачу вартості 1/4 частини будинку, а будинок є єдиним житлом відповідача ОСОБА_2 , який є пенсіонером, є особою з інвалідністю другої групи, виплата компенсації частки позивача становитиме для відповідачів надмірний тягар, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача. 
Колегія суддів зауважує, що задоволення позову у цій справі призведе до порушення статті 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, оскільки відповідачі неспроможні сплатити позивачу грошову компенсацію за її частку у будинку, а відсутність у відповідачів коштів може призвести до примусового виконання рішення суду шляхом продажу будинку і, відповідно, позбавлення відповідача ОСОБА_2 , який є пенсіонером, є особою з інвалідністю другої групи, єдиного житла та права власності на вказане житло, відповідачі не давали згоди викупити у позивача її частку у праві власності, а примушувати відповідачів до цього є також порушенням їх прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку, а виплата компенсації частки позивача становитиме для відповідачів надмірний тягар.
       Присудження за рішенням суду грошової компенсації частки позивача з відповідачів, які сплатити таку компенсацію неспроможні, та визнання за відповідачами всупереч їх волі права власності на частку позивача є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що суперечить вимогам ст. 319 ЦК України, та принципу пропорційності цивільного судочинства та порушення розумного балансу приватних інтересів.
       Вказане узгоджується з правовими висновками викладеним у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 371/1369/15-ц.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки із майна, шляхом виплати компенсації.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав задоволення позовних вимог позивача є необгрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача  ОСОБА_1 — адвоката Шило Тетяни Володимирівни – залишити без задоволення.
Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2024 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова