ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 599/822/24	Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/1048/24 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу № 599/822/24 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 вересня 2024 року (ухвалене суддею Снігурським В.В., дату складення повного тексту судового рішення не зазначено) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:
У квітні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі — ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», позивач, апелянт) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі — відповідачка), третя особа – товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі - ТОВ «МІЛОАН») про стягнення заборгованості.
Позов мотивований тим, що 17 травня 2021 року між ОСОБА_2 (позичальник) та ТОВ «МІЛОАН» (кредитодавець) укладено договір про споживчий кредит №4802726, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 10000 грн на строк 15 днів з 17 травня 2021 року та датою повернення кредиту 01 червня 2021 року. Проценти за користування кредитом – 2250 грн, які нараховуються за ставкою 1.50 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування та комісія за надання кредиту 1000 грн, яка нараховується за ставкою 10 відсотків від суми кредиту одноразово.
Однак своїх зобов`язань відповідачка не виконала, позики не повернула і її заборгованість за цим договором, з врахуванням заборгованості за відсотками, становить 30426.49 грн.
На підставі договору факторингу від 13 вересня 2021 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги, в тому числі і за договором про споживчий кредит №4802726 від 17 травня 2021 року, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 .
У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №4802726 від 17 травня 2021 року у розмірі 30426.49 грн та вирішити питання судових витрат.
Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 вересня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково вважав, що відповідачка не була належним чином повідомлена про зміну кредитора, оскільки вказана обставина не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову.
Крім того, суд першої інстанції достовірно встановивши, що у відповідачки відсутній оригінал гарантійного листа від 15 липня 2021 року, залишив поза увагою той факт, що відповідачка не була наділена процесуальним правом засвідчувати так звану копію гарантійного листа від 15 липня 2021 року за відсутності його оригіналу, однак суд прийняв даний доказ як належний, чим порушив вимоги частини 5 статті 95 ЦПК України.
Більш того, судом першої інстанції залишено поза увагою надану ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» копію листа ТОВ «МІЛОАН» № 6192/03-09 від 03 вересня 2024 року, згідно якого підтверджено наявність у ОСОБА_2 заборгованості за споживчим кредитом № 4802726 від 17 травня 2021 року станом на 15 липня 2021 року та станом на дату укладення договору факторингу – 13 вересня 2021 року, та який спростовує факт видачі ТОВ «МІЛОАН» гарантійного листа від 15 липня 2021 року.
Щодо банківської виписки по рахунку ОСОБА_2 за період з 14 липня 2021 року – 15 липня 2021 року, то сторона апелянта звертає увагу, що дана виписка підтверджує виключно факт руху коштів по картковому рахунку, але не підтверджує факт погашення заборгованості за договором споживчого кредиту № 4802726 від 17 травня 2021 року.
За таких обставин апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач своєчасно виконала свої зобов`язання перед первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН».
У зв`язку з наведеним апелянт просить скасувати рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 вересня 2024 року та ухвалити частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна позову у даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи викладене, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
17 травня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» (кредитодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір про споживчий кредит №4802726, відповідно до якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим Договором, на строк 15 днів надати позичальнику грошові кошти у сумі 10000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін до 01 червня 2021 року. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Комісія за надання кредиту: 1000 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 2250 грн, які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Стороною відповідача у відзиві на позовну заяву не заперечується факт виникнення правовідносин з ТОВ «МІЛОАН» за договором про споживчий кредит № 4802726 від 17 травня 2021 року з надання, отримання та повернення кредитних коштів, а отже дані обставини не підлягають доказуванню в розумінні частини першої статті 82 ЦПК України.
Згідно п.2.5 кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснити сплату заборгованості по кредиту одним з способів, зазначених на сайті товариства. При цьому позичальник самостійно сплачує послуги платіжної системи (фінансового посередника), що здійснює переказ грошових коштів, у відповідності до тарифів останньої.
Відповідно до виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» по банківському рахунку НОМЕР_1 за період з 14 липня 2021 року –15 липня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 здійснила перекази власних грошових коштів в розмірі 10917.94 грн через системи iPay.ua, zetcard_C2A, p2p (переказ із картки на картку), AVIRA.
Як вбачається з копії гарантійного листа ТОВ «МІЛОАН» від 15 липня 2021 року, станом на 15 липня 2021 року заборгованість за договором № 4802726 відсутня. Будь-яких фінансових претензій до ОСОБА_2 у товариства не має.
Як зазначає представник відповідачки даний гарантійний лист надійшов відповідачці від ТОВ «МІЛОАН» через додаток «Viber» після повної сплати заборгованості за кредитним договором № 4802726 від 17 травня 2021 року.
13 вересня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 07Т, відповідно до якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» отримало право вимоги до ОСОБА_2 за договором про споживчий кредит № 4802726 від 17 травня 2021 року на суму заборгованості 30426.49 грн, з яких:
- заборгованість за тілом кредиту – 9215.00 грн;
- заборгованість за відсотками – 20211.49 грн;
- заборгованість за комісією – 1000 грн;
- заборгованість за пенею – 0 грн.
Згідно досудової вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» від 27 вересня 2023 року, адресованій ОСОБА_2 , останню повідомлено про обов`язок сплатити заборгованість за кредитом № 4802726 від 17 травня 2021 року.
Однак будь-яких доказів, що відповідачка отримала цю досудову вимогу стороною позивача не надано.
Відповідно до копії листа ТОВ «МІЛОАН» №6192/03-09 від 03 вересня 2024 року вбачається, що ТОВ «МІЛОАН» підтверджує наявність у ОСОБА_2 заборгованості за споживчий кредит № 4802726 від 17 травня 2021 року, станом на 15 липня 2021 року, станом на дату укладення договору факторингу – 13 вересня 2021 року та спростовує факт видачі ТОВ «МІЛОАН» гарантійного листа від 15 липня 2021 року відповідачці.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка своєчасно виконала перед первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» зобов`язання за кредитним договором № 4802726 від 17 травня 2021 року.
З таким висновком колегія суддів погоджується.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За положенням статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Матеріали справи свідчать про те, що 17 травня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 4802726 в електронній формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Також, відповідно до частини першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Також, приписами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно статті 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до статті 640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно статті 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За загальним правилом, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України), проте відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 ЦК України).
Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Звертаючись до суду з даним позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» посилалося на те, що у ОСОБА_2 існує заборгованість 30426.49 грн за договором про споживчий кредит № 4802726 від 17 травня 2021 року, який укладено між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 .
Судом першої інстанції правильно встановлено, що стороною відповідача надано суду копію гарантійного листа від 15 липня 2021 року, засвідченого підписом генерального директора ТОВ «МІЛОАН» та відтиском печатки товариства, згідно якого станом на 15 липня 2021 року заборгованість за договором № 4802726 відсутня. Будь-яких фінансових претензій ТОВ «МІЛОАН» до ОСОБА_2 не має.
У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 в період з 14 липня 2021 року по 15 липня 2021 року через свій банківський рахунок здійснила переказ грошових коштів на суму10917.94 грн та як наслідок таких дій на підтвердження виконання кредитних зобов`язань за договором № 4802726 ТОВ «МІЛОАН» направило відповідачці в електронному вигляді гарантійний лист від 15 липня 2024 року.
Матеріали даної цивільної справи не містять доказів, що гарантійний лист ТОВ «МІЛОАН» від 15 липня 2021 року є наслідком протиправних дій, таких як підроблення документа, втрати печатки. Так само відсутні дані про те, що з приводу неправомірного використання печатки товариства здійснювалися звернення до правоохоронних органів, проводилося розслідування, тощо.
Разом з тим в матеріалах справи є суперечливий доказ, зокрема копія листа ТОВ «МІЛОАН» №6192/03-09 від 03 вересня 2024 року, який спростовує факт видачі ТОВ «МІЛОАН» гарантійного листа від 15 липня 2021 року ОСОБА_2 .
Апеляційний суд зазначає, що враховуючи предмет та підстави даного позову, висновок судової почеркознавчої експертизи є одним з основних доказів на підтвердження чи спростування обставини підписання чи не підписання ТОВ «МІЛОАН» гарантійного листа від 15 липня 2021 року.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною позивача в суді першої інстанції не заявлялося клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та відповідно витребування оригіналу гарантійного листа ТОВ «МІЛОАН» від 15 липня 2021 року.
В цивільних (господарських) справах стандартом доказування є «перевага доказів», стандарт також відомий як «баланс ймовірностей», де основним принципом є змагальність сторін, а суд виступає лише арбітром.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 14 грудня 2021 року у справі №917/2117/19.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку, що копія гарантійного листа від 15 липня 2021 року, засвідченого підписом генерального директора ТОВ «МІЛОАН», підтверджує факт виконання ОСОБА_2 перед первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» зобов`язання за кредитним договором № 4802726.
Надаючи оцінку копії листа ТОВ «МІЛОАН» №6192/03-09 від 03 вересня 2024 року, який спростовує факт видачі ТОВ «МІЛОАН» гарантійного листа від 15 липня 2021 року, то колегія суддів виходить з того, що вказаний доказ є одностороннім документом, який складений та підписаний третьою особою на стороні позивача ТОВ «МІЛОАН», яке є зацікавленим учасником у даній справі, оскільки після виникнення спірних правовідносин (15 липня 2021 року) відчужило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги до відповідачки (13 вересня 2021 року).
З урахуванням вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що копія листа ТОВ «МІЛОАН» №6192/03-09 від 03 вересня 2024 року, який складено більше як через три роки від моменту виникнення спірних правовідносин, не може бути належним та достатнім доказом, який підтверджує існування заборгованості за договором про споживчий кредит № 4802726 від 17 травня 2021 року.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що підписуючи та направляючи гарантійний лист від 15 липня 2021 року, ТОВ «МІЛОАН» вчинило дії спрямовані на підтвердження відсутності заборгованості у ОСОБА_2 станом на 15 липня 2021 року заборгованості за кредитним договором № 4802726, тобто фактичного виконання позичальником кредитних зобов`язань.
Доводи апелянта про, те що у відповідачки відсутній оригінал гарантійного листа ТОВ «МІЛОАН» від 15 липня 2021 року, колегія суддів приймає до уваги, однак зазначає, що такий документ отриманий ОСОБА_2 в електронному вигляді та в такому ж вигляді укладено кредитний договір № 4802726, а тому усі оригінали вказаних документах можуть зберігатися у ТОВ «МІЛОАН».
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у позовній заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» – залишити без задоволення.
Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 вересня 2024 року — залишити без змін.
Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції — залишити в межах, ними понесених.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови — 23 грудня 2024 року.

Головуючий                                                                        О.З. Костів
Судді:                                                                                Б.О. Гірський
                                                                                       М.В. Храпак