Номер провадження: 22-ц/813/2469/25 
Справа № 947/37457/23
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л.В
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Сегеди С.М., Сєвєрової Є.С.,
з участю секретаря Волкової Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Дорошенко Сергія Олександровича, представника ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2024 року, постановленого під головуванням судді Калініченко Л.В., повний текст рішення складений 13 серпня 2024 року, у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -
в с т а н о в и в:
У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів станом на 17.08.2023 року у розмірі 187 362 грн. 18 коп.
В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2019 року по справі №520/10799/18 зі ОСОБА_1 на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 грн., по 7 500 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 21.08.2018 року та до досягнення дітьми повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі виконавчого листа, виданого 01.04.2021 року по справі №520/10799/18 Головним державним виконавцем Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крицькою В.А. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа, в рамках якого, через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати аліментів, у останнього виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 187 362 грн. 18 коп. станом на 17.08.2023 року.
Також позивачка зазначила, що відповідач ухиляється від сплати аліментів у повному обсязі, у зв`язку з чим у нього постійно утворюється значна заборгованість, а сплачені ним аліменти за період з квітня 2022 року по серпень 2023 року не погасили навіть заборгованість, яка утворилась з січня 2022 року по серпень 2022 року, у зв`язку з чим пеня за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2022 року по липень 2023 року перевищує суму боргу.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2024 року позов  ОСОБА_2 задоволений.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 187 362 грн. 18 коп.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погодившись з рішенням суду, адвокат Дорошенко С.О., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що в діях відповідача відсутній умисел та ухилення від сплати аліментів, оскільки останній сплачує аліменти у розмірі співмірному отриманій заробітній платі та вчиняє дії з метою укладення договору на користь дітей в порядку ст. 190 СК України.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення  ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 , адвоката Цейтліної В.Є., представника ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно  до ст. 375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2011 року, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року по справі №520/20428/18 та яким відновлено ОСОБА_4 дошлюбне прізвище – « ОСОБА_5 ».
За період перебування у зареєстрованому шлюбі, у сторін народились спільні діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2019 року по справі №520/10799/18, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року, позов ОСОБА_7 про стягнення аліментів, задоволено. Ухвалено стягувати зі ОСОБА_1 на користь позивачки аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 15000 грн., по 7500 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати звернення до суду - 21.08.2018 року до досягнення дітьми повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На виконання рішення суду, 01.04.2021 року Київським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №520/10799/18, на підставі якого головним державним виконавцем Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м.  Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крицькою В.А. винесено постанову від 30.04.2021 року та відкрито виконавче провадження №65306713 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 15000 грн., по 7500 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.08.2018 року та до досягнення дітьми повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2021 року по справі №947/12805/21 ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовної заяви до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Постановою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2022 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
Також судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №947/19676/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів станом на 30.08.2021 року в сумі 404 516,10 грн.
За наслідком розгляду вказаної справи, 15.06.2022 року Київським районним судом м. Одеси ухвалено рішення, яким  задоволено вищевказаний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі - 404 516,10 грн., в якості неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі - 992,40 грн. на користь держави.
Постановою Одеського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.06.2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовну заяву  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі – 69 277 грн. 40 коп.
Судом апеляційної інстанції у вказаній постанові було встановлено, що рішення суду про стягнення аліментів набрало законної сили 04.02.2021 року, а тому неустойка (пеня) мала нараховуватись на заборгованість за період лютий-серпень 2021 року, за який у відповідача виникла заборгованість у сумі 69277,40 грн.
Також з поданих до суду документів вбачається, що у відповідності до листа Суворовського відділу державної виконавчої служби у м.  Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №50306 від 27.02.2024 року та розрахунку заборгованості по сплаті аліментів №59787 станом на 30 вересня 2021 року у ОСОБА_1 відсутня заборгованість зі сплати аліментів, у вересні місяці 2021 року відповідачем було сплачено на погашення заборгованості 419 517 грн.
Однак, з розрахунків заборгованості в межах виконавчого провадження №65306713, наявних у матеріалах справи, вбачається, що відповідач аліменти сплачував нерегулярно, не в повному обсязі, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість.
Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів №26149 від 20.06.2022 року, складеного головним державним виконавцем в рамках вказаного виконавчого провадження, сукупний розмір заборгованості станом на грудень 2021 року складав 60 грн. 18 коп., з січня 2022 року по березень 2022 року включно відповідач не сплачував аліменти, у зв`язку з чим за вказаний період утворилась заборгованість у розмірі 45060 грн. 18 коп.
З квітня 2022 року по червень 2022 року включно відповідач сплатив аліменти всього на суму 61 800 грн., за наслідком чого станом на 22 червня 2022 року сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів становив 28 260 грн. 18 коп.
Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів №70518 від 02.12.2022 року, складеного головним державним виконавцем в рамках вказаного виконавчого провадження, відповідач з липня 2022 року по жовтень 2022 року включно сплачував щомісячно аліменти у розмірі 2 800 грн., у листопаді 2022 року сплатив 5 600 грн., у зв`язку з чим станом на 30 листопада 2022 року заборгованість зі сплати аліментів, з урахуванням несплаченої заборгованості, яка утворилась раніше, складала 86 460 грн. 18 коп.
Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів №73015 від 22.12.2022 року, складеного головним державним виконавцем в рамках вказаного виконавчого провадження відповідач у грудні 2022 року сплатив аліменти у розмірі 2 800 грн., а тому заборгованість зі сплати аліментів, з урахуванням несплаченої заборгованості, яка утворилась раніше, станом на 22 грудня 2022 року склала 98 660 грн. 18 коп.
17 серпня 2023 року головним державним виконавцем в рамках вказаного виконавчого провадження складено розрахунок заборгованості по аліментам №81171, відповідно до якого у січні 2023 року та лютому 2023 року боржник сплатив по 2 800 грн., з березня 2023 року по травень 2023 року включно щомісячно сплачував по 2 900 грн., з червня 2023 року по серпень 2023 року включно сплачував по 5 666 грн. на місяць.
З урахуванням заборгованості зі сплати аліментів станом на 22 грудня 2022 року у розмірі 98 660 грн. 18 коп., станом на 17 серпня 2023 року сукупний розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів склав 187 362 грн. 18 коп.
Також суд дослідивши розрахунки заборгованості по сплаті аліментів, складені в межах виконавчого провадження №65306713 дійшов висновку, що відповідач не належним чином виконував рішення суду від 14 лютого 2019 року по справі №520/10799/18 у повному обсязі та сплачував аліменти у меншому розмірі, ані ж було встановлено зазначеним судовим рішенням, всього сплатив за період з 01.01.2022 року по 17 серпня 2023 року 112 698 грн.
Однак, зі здійсненого судом розрахунку нарахованої відповідачу згідно рішення суду від 14 лютого 2019 року по справі №520/10799/18 суми аліментів за період 01 січня 2022 року по 17 серпня 2023 року вбачається, що відповідач мав сплатити аліменти у зазначений період всього на суму 285 000 грн.
Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на неповнолітніх дітей в розмірі 187 362 грн. 18 коп.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.
Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.
Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27 лютого 1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.
Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 181 СК України в разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів.
Відповідно до ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.
Отже, утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги, є природним обов`язком батьків.
Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (стаття 8 СК України).
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина друга статті 181 СК України).
Грошове зобов`язання представляє собою зобов`язання по сплаті грошових коштів. Воно може бути, зокрема: як договірним, так і недоговірним; готівковим і безготівковим та ін. У грошових зобов`язаннях предметом виконання виступає певна грошова сума, що має бути сплачена.
У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу (стаття 534 ЦК України).
Аналіз вказаних норм свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії; положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин; в СК України не передбачено як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме стаття 534 ЦК України.
Отже, при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.
Судом вірно зазначено, що здійснені відповідачем з 01 січня 2022 року по 17 серпня 2023 року виплати всього на суму 112 698 грн. спрямовувались на погашення заборгованості з аліментів, яка утворилась за період з 01.01.2022 року по 31.08.2022 року (за період з січня 2022 по серпень 2022 року нараховано аліменти на суму 120 000 грн., сплачено відповідачем загалом з 01.01.2022 року по 17.08.2023 року 112 698 грн.), тобто, починаючи з 01.09.2022 року кошти на погашення заборгованості по аліментам не спрямовувались.
Згідно ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці.
Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:
p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Судом встановлено, що з наданого до суду позивачем розрахунку пені вбачається, що станом на 17 серпня 2023 року на розмір несплачених відповідачем аліментів за період з 01.09.2022 року по 31.07.2023 року, розмір пені становить 278850,00 грн.
Колегія суддів погоджується з тим, що суд перевіряючи розмір пені, встановив вірність проведених позивачем розрахунків та встановив, що розмір пені станом на 17 серпня 2023 року розрахований на розмір несплачених відповідачем аліментів за період з 01.09.2022 року по 31.07.2023 року значним чином перевищує 100% розміру відповідної заборгованості в сумі 187 362,18 грн., перевищення якого в силу положень статті 196 СК України не допускається.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що максимально допустимим розміром пені за період прострочення відповідачем своїх зобов`язань зі сплати аліментів в рамках виконавчого провадження №65306713, а саме за період з 01.09.2022 року по 31.07.2023 року, є 187 362 грн. 18 коп., оскільки вони відповідають вимогам чинного законодавства.
У відповідності до ч. 2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 187 362 грн. 18 коп.
Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
При цьому, суд першої інстанції  при застосуванні  норм права до вказаних правовідносин вірно  врахував висновки щодо застосування  норм матеріального права, викладених у постановах Верховного Суду.
Доводи апеляційної скарги адвоката Дорошенко С.О., представника ОСОБА_1  про те, щосуд першої інстанції не взяв до уваги, що в діях відповідача відсутній умисел та ухилення від сплати аліментів, оскільки останній сплачує аліменти у розмірі співмірному отриманій заробітній платі та вчиняє дії з метою укладення договору на користь дітей в порядку ст. 190 СК України, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки відповідачем не було надано до суду доказів про відсутність його вини у неповній сплаті аліментів.
Крім того ОСОБА_1 також не було надано до суду доказів на спростування наявного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката Дорошенко Сергія Олександровича, представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2024року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 04 лютого 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Є.С. Сєвєрова