Справа № 127/16170/24
Провадження № 22-ц/801/107/2025
Категорія: 69
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин  С. В.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

21 січня 2025 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М., 
суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,
з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Волошина С.В.,
у справі №127/16170/24
за позовом ОСОБА_2 (позивач)
до ОСОБА_1 (відповідач)
про розірвання шлюбу,
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, про що Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 03.01.2019 вчинено відповідний актовий запис № 14. 
У шлюбі у них народилась донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось через часті непорозуміння, різні погляди на життя, несумісні звички та характери, що призводить до конфліктів та сварок, які почали набувати систематичного характеру. 
Сторони спільно проживали у Федеративній республіці Німеччина, де за твердженнями позивача щодо відповідача місцевими правоохоронними органами складались протоколи про притягнення його до відповідальності за вчинення сімейного насильства.
З осені 2023 року подружні відносини між сторонами фактично припинені, відсутній спільний побут, спільне господарство не ведеться, відсутній спільній бюджет, так само як відсутнє виконання спільних обов`язків подружжя.
За вказаних обставин вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому з урахуванням заяви від 23.05.2024 про зменшення позовних вимог просила розірвати шлюб, який укладено між нею та відповідачем.
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2024 року позов задоволено. Розірвано шлюб, укладений 03.01.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис за № 14. При державній реєстрації розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище « ОСОБА_4 ».
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із судовим рішенням, 15 листопада 2024 року відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до порушення судом норм процесуального права, які полягають у розгляді справі без участі відповідача, який не був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, а також надання судом недостатнього часу для примирення сторін.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Мишковська Т. М. просила залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2024 року відповідачеві поновлено строк на апеляційне оскарження судового рішення і відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 06 січня 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.
Сторони, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду апеляційної інстанції не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України 
Від відповідача ОСОБА_1 , на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, вимоги апеляційної скарги підтримує. 
Представник позивача - адвокат Мишковська Т.М. також подала заяву про розгляд справи в її відсутність, проти вимог апеляційної скарги заперечує.
Встановлені судом першої інстанції обставини 
Судом встановлено, що 03.01.2019 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено шлюб, який зареєстровано Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що 03.01.2019 вчинено відповідний актовий запис № 14. 
Згідно витягу із реєстру актів про народження від 26.11.2019, що складено в ФРН за № G1790/2019 у сторін по справі під час перебування в зареєстрованому шлюбі народилась дочка – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Сімейне життя подружжя не склалося, що призвело до розладу шлюбних відносин, сторони з 2023 року проживають окремо, позивачка наполягає на остаточності припинення шлюбних відносин і необхідності розірвати шлюб.
Позиція апеляційного суду
Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
У частині 1 статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
В апеляційній скарзі відповідач не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про помилковість висновків судів щодо неможливості збереження шлюбу, не вказує на заходи, що вживалися ним для збереження шлюбу чи могли б бути ним вжиті задля збереження сімейних відносин у випадку надання тривалішого строку для примирення. 
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції надано не достатнього строку для примирення не заслуговують на увагу.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2024 року задоволено клопотання відповідача про надання строку для примирення, сторонам надано строк для примирення тривалістю один місяць. На цей час зупинено провадження у справі.
Будь-які відомості, які б свідчили, що сторонами досягнуто позитивного результату або ж ними вчинялися будь-які дії для примирення відсутні. При цьому, відповідачем не надано доказів про вжиття ним будь-яких заходів для примирення та збереження сім`ї.
Апеляційний суд зауважує, що відповідачем більше не заявлялося клопотання до суду першої інстанції про визначення більш тривалого строку для примирення, визначеного сімейним законодавством.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про розгляд справи у відсутність відповідача, що нібито призвело до позбавлення його права на справедливий та ефективний спосіб захисту.
В ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце її розгляду.
Так, відповідач скористався своїм правом на подачу відзиву проти позову, а також клопотання про надання строку на примирення, в яких вказав свою адресу для листування в Україні, а саме: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності – разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи і лише у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (п. 2 частини 7 статті 128 ЦП України). 
Судові повістки й кореспонденція, направлені судом першої інстанції за цією адресою, двічі повернулися суду із відміткою відділення зв`язку про відсутність адресата за цією адресою, що вважається належним їх врученням.
Апеляційний суд звертає також увагу на те, що судова кореспонденція, надіслана Верховним Судом за адресою реєстрації відповідача в Федеративній республіці Німеччина, також залишилися невитребуваною ним й повернута відправнику (а. с. 65). 
Відтак суд першої інстанції вжив всіх заходів до повідомлення відповідача про дату, час й місце розгляду справи, а його посилання на порушення порядку повідомлення є надуманими. 
Зазначена вище адреса вказана як його адреса для листування і в апеляційній скарзі, а також заяві про усунення її недоліків. 
Апеляційний суд повідомляв відповідача про дату, час і місце апеляційного розгляду як за цією адресою, так і шляхом направлення судових документів на адресу електронної пошти його представника, яка не надала відповідних документів на підтвердження своїх повноважень, але надсилала суду документи за його підписом. 
Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.
Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.
Однак з гарантій статті 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. 
У свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено пунктами 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.
Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за вказаною ним же адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.
Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірваний в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, оскільки шлюб є добровільним сімейним союзом жінки та чоловіка, який має ґрунтуватися на вільній згоді подружжя (статті 21, 24 СК України). Цього постулату без доброї волі позивача обставина наявності у сторін малолітньої дитини змінити не може, оскільки розірвання шлюбу між батьками не звільняє їх від обов`язку щодо виховання та утримання дитини до досягнення останньою повноліття.
Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку колегією суддів із матеріалів справи також встановлено, що відповідно до рішення Дільничного суду м. Вормс (Німеччина) від 01.10.2024 право батька – ОСОБА_1 на спілкування з донькою тимчасово призупинено, оскільки він не має права спілкуватись з нею на підставі того, що дитина ОСОБА_7 перебуває у службі захисту дітей для з`ясування наявності підозри у сексуальному насильстві щодо неї. Між тим, контакт між батьком і донькою неможливий, тим більш, що дитина не наразі не бажає мати нічого спільного з батьком. 
Отже подальше збереження шлюбу між подружжям неможливе і буде суперечити як інтересам позивача, так і малолітньої спільної дитини. 
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції й не є підставою для скасування чи зміни рішення. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Щодо судових витрат
По справі відсутні підстави для перерозподілу чи відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Суд,- 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2024 року, – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий                                                                        І.М. Стадник 

Судді                                                                                М.В. Матківська

                                                                               В.В. Сопрун