ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 березня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/522/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Принцевської Н.М.
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Секретар судового засідання (за доручення головуючого судді): Соловйова Д.В.;
За участю представників учасників справи:
від прокуратури – Капустін М.В.;
від Одеської міської ради  – Степанчук В.В.
від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області – Чугаєнко К.Є.;
від ОСОБА_1 – особисто;
від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області – Михайлов В.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Одеської міської ради та Заступника керівника Одеської обласної прокуратури         
на рішення Господарського суду Одеської області від 23.07.2024 (повний текст складено та підписано 02.08.2024) 
по справі № 916/522/23
за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради                                                 
до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача: 
- ОСОБА_1 ;
- Головного управління Держгеокадастру в Одеській області;
про скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним закриттям Поземельної книги відносно неї,
(суддя першої інстанції Пінтеліна Т.Г., дата та місце ухвалення рішення: 23.07.2024, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка, 29),

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року Заступник керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради (далі прокурор) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Вінницькій області, в якому просив суд скасувати проведену 22.07.2021 державним кадастровим реєстратором відділу у Козятинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Остапець О.В. (далі Держгеокадастр) реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:45:007:0005 (далі земельна ділянка) з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки.
Позов мотивований тим, що формування та реєстрація в Державному земельному кадастрі вищевказаної земельної ділянки порушує права територіальної громади міста Одеси на розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, оскільки це здійснено з порушенням вимог земельного законодавства, Генерального плану м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 № 6489-VI (далі Генеральний план м. Одеси), Плану зонування територій, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.10.2016 за № 1316-VI (далі План зонування території м. Одеси).
Зокрема, прокурор зазначив, що згідно з Генеральним планом та Планом зонування територій м. Одеси спірна земельна ділянка знаходиться в рекреаційній зоні обмеженого користування Р-4, в проектній водоохоронній зоні Чорного моря та лиманів.
Водночас, чинним законодавством не передбачено можливість передачі у приватну власність земельних ділянок водного фонду, які знаходяться у нормативно-визначених межах прибережної смуги. Вказані землі мають режим обмеженої господарської діяльності, яка не передбачає можливість будівництва будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.
Крім того, за інформацією Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, земельна ділянка розташована на схилі узбережжя Чорного моря, на території, що розташована на узбережжі від масиву Великий Фонтан та смт. Чорноморське, та схильна до інтенсивного спливу зсувних процесів.
Програмою комплексного соціально-економічного розвитку міста Одеси, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2004 № 1604, перебачено будівництво 3-ї черги берегозахисних протизсувних споруд від мису Великий Фонтан до смт. Чорноморське.
Рішенням Одеської міської ради від 16.04.2013 № 3328-VII затверджені заходи щодо недопущення відчуження з комунальної власності земель міських схилів, парків та скверів з особливим правовим режимом використання та охорони, відповідно до яких земельні ділянки, розташовані на схилових частинах озеленених територій, не підлягають передачі у приватну власність.
Прокурор зазначив, що хоча зона Р-4 призначена, у тому числі, для розміщення дач, зелених насаджень вздовж вулиць та проїздів, створена на основі існуючих ділянок садівничих товариств згідно з містобудівною документацією, спірна земельна ділянка не входить у межі існуючих садівничих товариств та розташована на озеленених схилах. 
Згідно з п. п. 6.1.44, 6.1.45 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» розміщення нової дачної та садової забудови в межах населених пунктів, а також на територіях, де діють планувальні обмеження, у тому числі водоохоронних зонах, не допускається. Нову дачну або садову забудову рекомендується розміщувати за межами населених пунктів з цільовим призначенням для дачного будівництва чи індивідуального садівництва.
Разом з тим, 31.08.2017 до Одеської міської ради звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) із заявою про надання безоплатно у приватну власність для індивідуального дачного будівництва земельної ділянки площею 0,06 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 
В подальшому, ОСОБА_1 неодноразово звертався до Одеської міської ради із клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у приватну власність.
Одеською міською радою не приймалось жодних рішень щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою, зважаючи на неможливість відведення цієї земельної ділянки саме для індивідуального дачного будівництва.
Водночас, ОСОБА_1 , володіючи інформацією про особливий обмежено оборотоздатний статус запитуваної земельної ділянки, а також про неможливість її отримання у приватну власність, за принципом «мовчазної згоди» 01.07.2019 повідомив Одеську міську раду про те, що ним вже замовлено проект землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у приватну власність із цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва.
В подальшому, на замовлення ОСОБА_1 , було розроблено відповідний проект землеустрою, відповідно до якого їй надані наступні характеристики: категорія земель: землі рекреаційного призначення; код з КВЗУ: 014.00 землі, які використовуються для відпочину та оздоровлення; код та вид цільового призначення згідно КВЦПЗ: 07.03 для індивідуального дачного будівництва.
Державним кадастровим реєстратором відкрито поземельну книгу на спірну земельну ділянку, присвоєно їй кадастровий номер 5110136900:45:007:0005 та внесені відомості про неї до Державного земельного кадастру.
Як наслідок, маючи розроблений проект землеустрою, ОСОБА_1 04.08.2021 звернувся до Одеської міської ради із заявою про надання земельної ділянки у приватну власність.
При цьому, в період до звернення ОСОБА_1 до Одеської міської ради із розробленим проектом землеустрою та клопотанням про його затвердження (04.08.2021), Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради ОСОБА_2 повторно надавалась інформація щодо місцярозташування запитуваної земельної ділянки на зсувному схилі, а також про те, що дійсно містобудівною документацією на місцевому рівні визначено місце розташування земельної ділянки зоні Р-4, водночас зауважено, що вказана зона створюється на основі вже існуючих садівничих товариств, до жодного із яких земельна ділянка не входить.
З огляду на те, що земельна ділянка з кадастровим номером 5110136900:45:007:0005, площею 0,06 га, по АДРЕСА_1 , розташована в межах водоохоронної зони, прибережної захисної смуги Чорного моря, а рекреаційній зоні обмеженого користування Р-4, на зсувному схилі, схильна до інтенсивного впливу зсувних процесів, не входить до масиву жодного із існуючих садівничих товариств та розташована на озеленених схилах, прокурор зауважив, що вона (земельна ділянка) взагалі не може бути передана у приватну власність для індивідуального дачного будівництва в силу закону та діючих обмежень. 
Отже ОСОБА_1 не мав жодних підстав для застосування у даному випадку принципу «мовчазної згоди», відповідно, безпідставно замовив проект землеустрою щодо відведення собі у власність цієї земельної ділянки.
Здійснення державної реєстрацій спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі на підставі проекту землеустрою, розробленого без урахування заборон та обмежень, встановлених законом, а також усіх наявних документів та матеріалів, розроблених та виданих на місцевому рівні, надання земельній ділянці цільового призначення, що прямо суперечить вимогам закону, порушує права Одеської міської ради на вільне, на власний розсуд розпорядження земельними ділянками комунальної власності, отже є підставою для скасування такої реєстрації в судовому порядку, з одночасним закриттям поземельної книги відносно спірної земельної ділянки.
Обґрунтовуючи підстави для представництва інтересів держави в особі Одеської міськради прокурор зазначив, що остання, будучи обізнаною про виявлені правопорушення та маючи відповідні повноваження, всупереч інтересам держави не зверталась за їх захистом до суду з відповідним позовом.
В процесі розгляду справи ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.05.2023 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 та Головне управління Держгеокадастру в Одеській області.
Заперечуючи проти задоволення позову, Держгеокадастр зазначав, зокрема, що Проект землеустрою повністю відповідав положенням ст.   50 Закону   України «Про землеустрій» та   містив відповідний позитивний висновок про розгляд документації від 05.05.2020 №8240/88-20. Проект   землеустрою був   розроблений на підставі принципу «мовчазної згоди», який був передбачений діючим на той час законодавством. Держгеокадастр не мав жодних підстав для відмови в державній реєстрації земельної ділянки. Відомості про включення спірної земельної ділянки до земель водного фонду в Державному земельному кадастрі були відсутні.
ОСОБА_3 також заперечував проти задоволення позову, серед іншого зазначав, що Проект землеустрою відповідає земельному законодавству. Прокурором не надано доказів розташування спірної земельної ділянки в межах прибережної смуги Чорного моря.  Наявність водоохоронноі? зони дозволяє використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням «для індивідуального дачного будівництва» з відповідними обмеженнями та не може бути підставою для відмови у приватизаціі? земельноі? ділянки. Розташування земельної ділянки на схилі узбережжя Чорного моря, на території, що схильна до інтенсивного впливу зсувних процесів, необхідність протизсувних заходів та берегоукріплення не є підставою для відмови проводити реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. ОСОБА_2 правомірно застосовано принцип «мовчазної згоди».
Також ОСОБА_3 зазначив, що прокурором подано позов до неналежного відповідача. Крім того, даній спір не належить до юрисдикції господарських судів.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.07.2024 у справі № 916/522/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Місцевий господарський суд виходив з того, що:
- спірна земельна ділянка раніше не формувалась та не передавалась нікому в якості земель загального користування, ні на підставі проекту землеустрою, ні за технічною документацією із землеустрою.
- постійною комісією Одеської міської ради з питань просторового розвитку, землеустрою та регулювання земельних відносин (яка є структурним підрозділом Одеської міської ради та яка відповідно до пп. 5.6.4 п. 5.6 розділу V Положення про постійні комісії Одеської міської ради VIII скликання здійснює розгляд, прийняття відповідних висновків та рекомендацій щодо проектів рішень із земельних правовідносин) не було внесено на розгляд Одеської міської ради проект рішення міської ради щодо заяви позивача, підготовлений Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради.
- неприйняття   Одеською   міською радою рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту у місячний строк, надало ОСОБА_1 право замовити розроблення проекту землеустрою   щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу у передбаченому законом порядку.
- на момент державної реєстрації земельної ділянки, у Державному земельному кадастрі були відсутні відомості про її включення до земель водного фонду;
- проект землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги на момент державної реєстрації зазначеної вище земельної ділянки (та на момент звернення позивача до суду із даним позовом) розроблений та затверджений у передбаченому законом порядку Одеською міською радою не 6ув. Відповідно, відомості про межі прибережної захисної смуги Чорного моря до Державного земельного кадастру не вносились.
- відтак, за результатами розгляду справи суд не встановив порушень чинного законодавства у діях відповідача та третьої особи ОСОБА_1 під час   державної реєстрації земельної ділянки.
Не погодившись з рішенням суду, прокурор та Одеська міська рада подали на нього апеляційні скарги, в яких просять його скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга Одеської міської ради мотивована наступним:
- суд взагалі не врахував, що міська рада рішенням від 21.02.2024 №1847-VIII відмовила у затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,0600 га, за адресою: АДРЕСА_1 , вид цільового призначення – для індивідуального дачного будівництва;
- державна реєстрація вільних від забудови земельних ділянок здійснюється виключно за наявності відповідного дозволу органу місцевого самоврядування на розробку проєкту землеустрою. При цьому, відсутність такого дозволу є підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки. Натомість, державним реєстратором наведені положення законодавства проігноровані, внаслідок чого останнім прийнято безпідставне рішення про державну реєстрацію земельної ділянки, яке продовжує бути чинним внаслідок ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення суду першої інстанції;
- під час проведення спірної державної реєстрації земельної ділянки державним реєстратором не було перевірено відповідність поданих ОСОБА_1 документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації;
- з огляду на положення ст. 88 Водного кодексу України, містобудівної документації та відповідних правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 21.05.2014 у справі № 6-16цс14, від 19.11.2014 у справі № 6-175цс14 і від 24.12.2014 у справі № 6-206цс14, земельна ділянка з кадастровим номером 5110136900:45:007:0005 входить до меж прибережної захисної смуги Чорного моря, яка є землею водного фонду, що було безпідставно проігноровано судом першої інстанції;
- Генеральним планом передбачені заходи щодо встановлення меж прибережно-захисної смуги та проведення відповідних робіт щодо берегоукріплення та проведення протизсувних робіт. Таким чином, місце розташування запитуваної земельної ділянки, що розташована в проєктній водоохоронній зоні Чорного моря та лиманів, для індивідуального дачного будівництва не відповідає Генеральному плану;
- Планом зонування у переважних видах використання передбачено розміщення окремих 1-2 поверхових житлових будинків, дачних та літніх (сезонного типу) будиночків, що існували на території зони на момент розроблення Зонінгу. Натомість, ОСОБА_1 звернувся до міської ради щодо відведення вільної від забудови земельної ділянки. Наведене свідчить про невідповідність місця розташування цієї земельної ділянки вимогам Плану зонування;
- місце розташування спірної земельної ділянки не відповідає державним будівельним нормам, оскільки пп. 6.1.44 п. 6.1 ДБН Б.2.2-12:2019 забороняє розміщення нової дачної забудови в межах населених пунктів, а також на територіях, де діють планувальні обмеження, у тому числі на територіях водоохоронних зон. При цьому пп. 6.1.45 ДБН Б.2.2-12:2019 рекомендується нову дачну забудову розміщувати за межами населених пунктів на земельних ділянках з цільовим призначенням для дачного будівництва чи індивідуального садівництва;
- визначення категорії землі, вид використання та цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:45:007:0005 відбулося на підставі розробленого ОСОБА_1 проєкту землеустрою поза волею власника такої земельної ділянки – Одеської міської ради, якою було відмовлено у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою. Враховуючи наявні обмеження щодо використання такої земельної ділянки, визначені містобудівною документацією, спірна державна реєстрація земельної ділянки проведена всупереч наявних обмежень та має бути скасована, що було безпідставно проігноровано Господарським судом Одеської області в оскаржуваному рішенні.
- мотивувальна частина оскаржуваного рішення фактично зводиться до дублювання змісту мотивувальної частини рішення адміністративного суду в іншій справі, переоцінки обставин прийняття Одеською міською радою рішення від 21.02.2024 №1847-VIII, що не має жодного відношення до спірних правовідносин.
Апеляційна скарга прокурора мотивована наступним:
- суд не надав належної оцінки тому, що фактичний розмір та межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, в той час як відстань від спірної земельної ділянки до урізу води Чорного моря становить лише 139,66 м.;
- також судом не були враховані положення пп. 6.1.44 п. 6.1 ДБН Б.2.2-12:2019;
- помилковими є посилання суду першої інстанції на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.08.2022 у справі № 420/9689/22, залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2022, як на доказ неправомірності дій Одеської міської ради. 
Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.08.2024 за апеляційними скаргами прокурора та Одеської міської ради відкрито апеляційні провадження, встановлено іншим учасникам цієї справи строк для подання відзивів на апеляційні скарги (протягом 10 днів з дня вручення відповідної ухвали).
ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, зазначаючи, зокрема, що:
- апелянти безпідставно стверджують про відсутність права ОСОБА_1 на замовлення проекту землеустрою «за мовчазною згодою» станом на 25.06.2019 (дата укладання договору на розроблення проекту землеустрою);
- Одеською міською радою не надано належних та допустимих доказів щодо порушення права територіальної громади м. Одеси на вільне розпорядження спірною земельною ділянкою. Державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку на даний час не проводилось;
- територія земельної ділянки визначена як зона Р-4 і призначена для розташування дач (переважний вид використання території) і вона розташована поза межами прибережної захисної смуги Чорного моря;
- реєстрація земельної ділянки не порушує положення п.п.6.1.44, 6.1.45 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», оскільки проектом землеустрою не передбачається розміщення дачної забудови. Крім того, ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» набрав чинності значно пізніше затвердження Плану зонування м. Одеси, в якому спірна земельна ділянка встановлена як територія Р-4 для розташування дач;
- озеленення, наявність схилу, складні геологічні умови, необхідність реконструкції хвилеломів та капремонту берегоукріплюючих споруд буни, проблеми пляжів не є законною підставою для скасування реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.   Ні в Державному реєстрі речових прав, ні в Державному земельному кадастрі не встановлено обмежень чи обтяжень щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 на підставі наявності озеленення, схилу чи інших складних геологічно-будівельнох умов. Територія по вул. Вєтрова в м. Одеса не включена до переліків парків чи скверів.
Держгеокадастр у відзивах на апеляційні скарги також заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що:
- згідно розробленої документації із землеустрою, поданої для реєстрації спірної земельної ділянки, вона знаходиться на відстані 139,66 м від урізу води. Враховуючи положення ч. 7 ст. 88 Водного кодексу України та абз. 2 ч. 3 ст. 60 Земельного кодексу України, спірна земельна ділянка не входить в межі прибережної захисної смуги;
- на момент державної реєстрації земельної ділянки, у Державному земельному кадастрі були відсутні відомості про її включення до земель водного фонду. На момент державної реєстрації Одеською міською радою не був розроблений та затверджений у передбаченому законом порядку проект землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги (та на момент звернення позивача до суду із даним позовом). Відповідно відомості про межі прибережної захисної смуги Чорного моря до Державного земельного кадастру не вносились;
- відповідно до Плану зонування території м. Одеси спірна земельна ділянка розташована в рекреаційній зоні обмеженого користування Р-4, в проектній водоохоронній зоні Чорного моря та лиманів, призначена для розміщення дач, земельних насаджень вздовж вулиць, проїздів. Землі рекреаційного призначення в силу приписів ч. 1 ст. 52 Земельного кодексу України можуть перебувати у приватній власності;
- право ОСОБА_1 на замовлення проекту землеустрою «за мовчазною згодою» було передбачена абз. 3 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції від 07.02.2019, чинній на момент звернення ОСОБА_1 до Одеської міської ради та на момент розроблення проекту землеустрою);
- дії державного кадастрового реєстратора при проведенні реєстрації земельної ділянки не є протиправними;
- крім того, відповідно до норм чинного законодавства, в разі задоволення судом даного позову, скасувати проведену реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки може виключно Головне управління Держгеокадастру в Одеській області.
02.09.2024 від представника ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення на апеляційні скарги, в яких вкотре наголошено, що проект землеустрою відповідав земельному законодавству, а також про те, що у Державному земельному кадастрі були відсутні відомості про включення спірної земельної ділянки до земель водного фонду.
02.09.2024 від ОСОБА_1 надійшло клопотання (вх. № 3237/24) про визнання зловживання процесуальними правами підписання і подання завідомо необґрунтованої, створеної на підставі хибних доводів з безпідставними твердженнями апеляційної скарги Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 23.07.2024 у справі № 916/522/23.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 призначено розгляд апеляційних скарг до сумісного розгляду на 04.11.2024 о 11:00 год.
21.10.2024 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення до матеріалів цієї справи листа Київської окружної прокуратури м. Одеси від 09.10.2024 вих. № 7285вих-24.
В судовому засіданні 04.11.2024, колегія суддів, розглянувши клопотання ОСОБА_1 про долучення до матеріалів цієї справи нового доказу (листа Київської окружної прокуратури м. Одеси від 09.10.2024 вих. № 7285вих-24) дійшла висновку про відсутність підстав для його прийняття, оскільки така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 ГПК України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Наведений висновок також послідовно викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15, від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19, від 21.01.2021 у справі № 908/3359/19, від 03.11.2021 у справі № 915/951/20, від 10.08.2022 у справі № 922/739/21.
Клопотання ОСОБА_1 про визнання зловживання процесуальними правами залишено відкритим.
04.11.2024 у судовому засіданні протокольною ухвалою оголошено перерву до 12.12.2024 на 14:00 год.
06.12.2024 від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, зокрема, що 08.11.2024 Київським районним судом м. Одеси ухвалено рішення у справі 947/17470/24, яким задоволено його позов до Одеської міської ради: 
- визнано протиправним рішення Одеської міської ради від 21.02.2024 №1847-VIII «Про відмову у затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 площею 0,0600 га, за адресою: АДРЕСА_1 , вид цільового призначення – для індивідуального дачного будівництва», таким що суперечить: ст.ст. 14, 58 Конституції України, п.7 ч.1 ст.1, п. 9 ч.1 ст. 1, ст.18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 118 Земельного кодексу України;
- скасовано рішення Одеської міської ради від 21.02.2024 №1847-VIII «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 площею 0,0600 га, за адресою: АДРЕСА_1 , вид цільового призначення – для індивідуального дачного будівництва»;
- завершено процедуру приватизації земельної ділянки на підставі частин 10, 11 статті 118 Земельного кодексу України та визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5110136900:45:007:0005, площею 0,06 га, цільове призначення: 07.03 для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано за ОСОБА_1 право приватної власності на вказану земельну ділянку з правом одержання на його ім`я документів про право власності.
12.12.2024 судове засідання з розгляду справи № 916/522/23 не відбулось, у зв`язку надходженням повідомлення про мінування будівлі суду про що помічником судді складено відповідну довідку.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2024 повідомлено учасників справи про те, що судове засідання з розгляду апеляційних скарг відбудеться 27.01.2025 о 14:30 год.
07.01.2025 від прокурора надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, зокрема, що:
- державна реєстрація земельної ділянки площею 0,06 га з кадастровим номером 5110136900:45:007:0005 (категорія землі – землі рекреаційного призначення; цільове призначення – 07.03 для індивідуального дачного будівництва; вид використання – для індивідуального дачного будівництва), яка була проведена із порушенням вимог чинного законодавства, порушує права Одеської міської ради. У свою чергу скасування такої реєстрації поверне сторони до стану, що існував до такого порушення, а тому є належним способом захисту порушених прав територіальної громади міста Одеса в особі Одеської міськради;
- рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.11.2024 у справі № 947/17470/24 не є документом, який підтверджує набуття зміну або припинення речових прав на нерухоме майно. Більш того, ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.12.2024 по справі № 947/17470/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.11.2024. 
17.01.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Одеської міської ради надійшла заява про забезпечення позову, у задоволенні якої ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 було відмовлено (з підстав, викладених безпосередньо в ухвалі).

04.11.2024 у судовому засіданні протокольною ухвалою оголошено перерву до 24.02.2025 о 15:00 год.
24.02.2025 у судовому засіданні протокольною ухвалою оголошено перерву до 05.03.2025 року о 12:15 год.
У зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії Діброви Г.І. у відрядженні з 05.03.2025 по 07.03.2025, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 повідомлено учасників справи про те, що судове засідання з розгляду апеляційних скарг відбудеться 10.03.2025 о 14:30 год.
В судове засідання 10.03.2025, яке проводилось в режимі відеоконференції, з`явились всі представники учасники справи, які виступили у судових дебатах підтримавши правову позицію викладену ними раніше.
Розглянувши в судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 (вх. № 3237/24 від 02.09.2024) про визнання зловживання процесуальними правами, колегія суддів відмовила у його задоволенні, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу.
Відмовляючи у задоволенні цього клопотання, колегія суддів виходила з наступних підстав.
У клопотанні ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції: визнати зловживанням процесуальними правами підписання і подання завідомо необґрунтованої, створеної на підставі хибних доводів з безпідставними твердженнями апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 23.07.2024 у справі № 916/522/23; постановити окрему ухвалу на цю заяву про зловживання процесуальними правами.
З мотивувальної частини клопотання ОСОБА_1 вбачається, що воно стосується апеляційної скарги Одеської міської ради.
Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43 ГПК України).
Частиною 2 ст. 43 ГПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: 
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 43 ГПК України).
Відповідно до ст. 131 ГПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.
Отже у випадку зловживання стороною процесуальними правами суд залишає за собою право застосувати заходи процесуального примусу, визначені нормами ГПК України.
У той же час, відповідно до частин 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Тобто право сторони подати апеляційну скаргу гарантоване законом. 
Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. 
За таких обставин, звернення позивача до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою є реалізацією права на судовий захист, передбаченого ст. 4 ГПК України, і саме по собі звернення з такою апеляційною скаргою за недоведеності обставин, зазначених у ч. 2  ст. 43 ГПК України, не свідчить про процесуальне зловживання своїми правами позивачем.
Зловживання процесуальними правами - це процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників господарського процесу (їх представників), що призводять до порушення процесуальних прав інших учасників процесу, з метою перешкоджання господарському судочинству, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом).
Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав і так само прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 12.08.2019 у справі № 905/945/18, від 16.10.2019 у справі № 906/936/18 та від 06.05.2021 у справі №    910/6116/20.
Зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа реалізує свої процесуальні права і вчиняє передбачені процесуальним законодавством процесуальні, дії, але робить це на шкоду іншим особам, з метою, яка не співпадає з завданням господарського процесу, визначеним у статті 2 ГПК України (справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави).
Доволі важко провести межу між правомірною реалізацією власних прав і зловживанням правами, оскільки зовні вони виглядають однаково (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
Ураховуючи, що зловживання процесуальними правами є процесуальним правопорушенням, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників господарського процесу та з огляду на те, що позивач, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, навів доводи та аргументи щодо незгоди з судовим рішенням, і враховуючи, що судом не встановлено, що позивач звернувся з апеляційною скаргою не з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів, а з іншою метою, яка не співпадає з завданням господарського процесу, підстави для визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами відсутні.
Розглянувши матеріали справи, а також вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, 31.08.2017 ОСОБА_1 звернувся до Одеської міської ради із заявою про надання безоплатно у приватну власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва площею 0,06 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.35 т.1)
Департаментом комунальної власності Одеської міської ради листом від 20.09.2017 № 01-26/1167, у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 31.08.2017, повідомлено про необхідність надання графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.50 т.1).
28.09.2017 ОСОБА_1 вдруге звернувся до Одеської міської ради із аналогічною заявою про надання безоплатно у приватну власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва площею 0,06 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.41 т.1).
30.11.2017, 24.01.2018 та 16.02.2018 ОСОБА_1 звертався до Одеської міської ради з клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,06 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва (а.с.45, 52, 58 т.1)
29.01.2018 ОСОБА_1 повідомив Одеську міську раду про те, що ним укладено договір з ТОВ «Укрлендконсалтинг» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки у приватну власність (а.с.59 т.1).
Листом від 13.02.2018 за № 01-13/45/ЗПУ (а.с.59 т.1) Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради повідомлено ОСОБА_1 про те, що запитувана ним земельна ділянка вільна від забудови та розташована на зсувному схилі. Рішенням Одеської міської ради від 30.06.2016 за № 900-VII надано дозвіл на розробку проекту землеустрою по встановленню меж прибережної захисної смуги Чорного моря, проте на теперішній час вказаний проект землеустрою не затверджено. Згідно з Планом зонування території земельна ділянка, що запитується, розташована на зсувному схилі, в рекреаційній зоні обмеженого користування Р-4, в проектній водоохоронній зоні Чорного моря та лиманів, призначена для розміщення дач, земельних насаджень вздовж вулиць, проїздів.
16.02.2018 Одеською міською радою прийнято рішення № 2922-VII «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» (а.с.61 т.1). Пунктом 3 вищевказаного рішення від 16.02.2018 № 2922-VII Одеською міською радою вирішено відмовити громадянам, визначеним у переліку (додаток №2) у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою. Відповідно до п. 50, 88, 89, 91 зазначеного переліку ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки у межах м. Одеси, у зв`язку із відсутністю відповідних графічних матеріалів місця розташування земельної ділянки (а.с.64 т.1).
02.05.2019 ОСОБА_1 вчетверте звернувся до Одеської міської ради із аналогічним клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки (а.с.66 т.1).
Листом від 31.05.2019 за №01-26/628 (а.с.104 т.1) Департамент комунальної власності Одеської міської ради, у відповідь на клопотання ОСОБА_2 від 02.05.2019 стогсовно надання у приватну власність земельної ділянки, повідомив ОСОБА_2 , що відповідно до протоколу постійної комісії з питань землеустрою та земельних правовідносин Одеської міської ради від 13.04.2018 розгляд питання про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою було відкладено. 
01.07.2019 ОСОБА_1 повідомив Одеську міську раду про те, що ним замовлено проект землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки у приватну власність із цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва (договір від 25.06.2019 за №1-25/06, укладений між ОСОБА_1 , та ФОП Мешко Л.Л.) (а.с.106 т.1).
В подальшому, на замовлення ОСОБА_1 , у 2019 році ФОП Мешко Л.Л. розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 (для індивідуального дачного будівництва, код КВЦПЗ – 07.03) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.82-169 т.1).
З пояснювальної записки Проекту землеустрою вбачається, що договір між ОСОБА_1 та ФОП Мешко Л.Л. укладено на підставі листа Одеської міської ради від 31.05.2019 №01-26/628, а також ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.
Листом від 04.03.2020 за №01-13/28/о-112пз-К (а.с.77-78 т.1) Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради, у відповідь на лист ОСОБА_1 від 26.02.2020 з проханням погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,06 га за адресою: АДРЕСА_1 , для індивідуального дачного будівництва, повідомив, що:
- дана земельна ділянка розташована в рекреаційній зоні обмеженого користування Р-4, в проектній водоохоронній зоні Чорного моря і лиманів. Зона Р-4 призначена для розміщення дач, зелених насаджень вдзовж вулиць, проїздів. Зона створюється на основі існуючих садівничих товариств згідно з містобудівною документацією. 
- земельна ділянка, що запитується, вільна від забудови та розташована на зсувному схилі. 
- програмою комплексного соціально-економічного розвитку міста Одеси, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2004 № 1604, перебачено будівництво 3-ї черги берегозахисних протизсувних споруд від мису Великий Фонтан до смт. Чорноморське. Крім того, рішенням Одеської міської ради від 16.04.2013 № 3328-VII затверджені заходи щодо недопущення відчуження з комунальної власності земель міських схилів, парків та скверів з особливим правовим режимом використання та охорони.
- рішенням Одеської міської ради від 30.06.2016 за № 900-VII надано дозвіл на розробку проекту землеустрою з організації та встановлення меж прибережної захисної смуги та меж територій земель водного фонду та водоохоронних зон уздовж Чорного моря, Куяльницького та Хаджибеївського лиманів на території м. Одеси, проте на теперішній час вказаний проект землеустрою за встановленим порядком не затверджено. Відповідно до протоколу постійної комісії з питань землеустрою та земельних правовідносин Одеської міської ради від 13.04.2018 розгляд питання про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою було відкладено.
- проект землеустрою щодо відведення ділянки буде розглянуто департаментом після розгляду питання щодо відведення земельної ділянки на постійній комісії із землеустрою та земельним правовідносинам Одеської міської ради.
В подальшому, 20.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до державного кадастрового реєстратора із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки (а.с.191-192 т.1).
22.07.2021 державним кадастровим реєстратором відділу у Козятинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Остапець О.В. відкрито поземельну книгу на спірну земельну ділянку, присвоєно останній кадастровий номер 5110136900:45:007:0005, та внесено до Державного земельного кадастру відомості про зазначену земельну ділянку. 
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.124 т.3), спірна земельна ділянка з кадастровим номером 5110136900:45:007:0005 по АДРЕСА_1 отримала наступні характеристики: 
- землі рекреаційного призначення; 
- цільове призначення: 07.03 для індивідуального дачного будівництва; 
- вид використання: для індивідуального дачного будівництва; 
- вид обмеження у використанні земельної ділянки: водоохоронна зона.
04.08.2021 Козюра С.С. звернувся до Одеської міської ради із заявою про надання у приватну власність для індивідуально дачного будівництва земельної ділянки площею 0,06 га з кадастровим номером 5110136900:45:007:0005, до якого долучено відповідний проект.
Предметом позову у даній справі є вимоги прокурора скасувати проведену 22.07.2021 реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги відносно неї.
Підставами позову зазначено, що формування та реєстрація в такому вигляді вищевказаної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі порушує права територіальної громади міста Одеси на вільне, на власний розсуд розпорядження земельними ділянками комунальної власності, адже вона (земельна ділянка) розташована в межах водоохоронної зони, прибережної захисної смуги Чорного моря, а рекреаційній зоні обмеженого користування Р-4, на зсувному схилі, що схильна до інтенсивного впливу зсувних процесів, яка не входить до масиву жодного із існуючих садівничих товариств та розташована на озеленених схилах.
Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Його визначено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною.
Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України", заяви №29458/04 та №29465/04).
Правова конструкція «суд, встановлений законом» стосується ще й таких аспектів, як механізм правового регулювання у сфері судоустрою та правомірність діяльності суду у процесі здійснення своїх повноважень.
Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини вважають здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Також у розумінні частини першої статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена належним судом, тобто судом, встановленим законом.
Судова практика Європейського суду з прав людини право на розгляд справи тлумачить як право особи звернутися до суду, так і право на розгляд та вирішена її справи судом.
Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.
Згідно зі ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.
У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (стаття 124 Конституції України).
Судова юрисдикція – це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Предметна юрисдикція – це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів.
Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Правила юрисдикції визначені процесуальними законами, які регламентують предметну та суб`єктну юрисдикцію адміністративних, господарських та цивільних судів.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наводила критерії розмежування судової юрисдикції.
Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ (аналогічна правова позиція викладена в   постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №127/21764/17 та від 23.03.2021 у справі №367/4695/20).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці
В свою чергу згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Тобто у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
Фактично, даний спір пов`язаний з реалізацією та набуттям фізичною особою права власності на земельну ділянку.
Підстави набуття права на землю шляхом передачі земельних ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.
За змістом частин 1, 4 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції від 07.02.2019, тобто станом на момент звернення ОСОБА_1 02.05.2019 до Одеської міської ради із четвертим клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 га (п. ґ ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України (в редакції від 07.02.2019)).
Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції від 07.02.2019) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідний порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України.
Процедура та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру (у тому числі і державна реєстрація земельної ділянки під час її формування) визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі № П/811/1047/16 (обставини якої, а також суб`єктний склад сторін є подібними до даної справи) зазначила наступне:
- спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію земельної ділянки, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем (міською радою).  
- оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалося реалізації та набуття третьою особою (фізичною особою) права власності на земельну ділянку. 
- цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме є спором позивача (міської ради) та третьої особи (фізичної особи) щодо прав на спірну земельну ділянку.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що оскільки фактично даний спір пов`язаний з реалізацією та набуттям фізичною особою права власності на земельну ділянку, він (даний спір) не має встановлених нормами ГПК України ознак господарської юрисдикції і повинен вирішуватись у порядку саме цивільного судочинства.
Вказані обставини залишилися поза увагою судом першої інстанції.
Оскільки місцевий господарський суд вирішив спір у даній справі з порушенням правил юрисдикції, колегія суддів під час апеляційного перегляду справи в порядку господарського судочинства позбавлена можливості зробити висновки щодо правильності застосування норм матеріального права по суті заявлених позовних вимог та заперечень сторін, адже зазначені питання має вирішити місцевий загальний суд, розглядаючи відповідну цивільну справу за правилами цивільного судочинства.
За умовами ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Враховуючи те, що судом першої інстанції помилково розглянуто в порядку господарського судочинства справу, віднесену до цивільної юрисдикції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг, скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.
Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі (ч. 2 ст. 231 ГПК України).
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції роз`яснює позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а також про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання відповідної постанови звернутися до Південно-західного апеляційного господарського суду з заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Керуючись статтями 231-233, 236, 240, 269, 270, 275, 278, 281-284 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Одеської міської ради та Заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Одеської області від 23.07.2024 у справі № 916/522/23 скасувати.
Провадження у справі № 916/522/23 закрити.
Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 11.03.2025 року.

Головуюча суддя                                                            Н.М. Принцевська

Судді                                                                                Г.І. Діброва 

                                                                                          А.І. Ярош