ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2025 року                                 
м. Харків
справа № 640/3075/17
провадження № 22-ц/818/341/25
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О..
учасники справи:
заявник - Акціонерне товариство «УКРСИББАНК», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Інком – Фінанс»
боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу   ОСОБА_3 , який дії в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 08 травня 2023 року у складі судді Колесник С.А.,-
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2023 року АТ «УКРСИББАНК» звернулось до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення чотирьох виконавчих документів до виконання у якій просило визнати поважними причини пропуску строку для пред`явлення до виконання та поновити строк пред`явлення до виконання виконавчих листів, що видані 30.03.2023 року Київським районним судом м. Харкова у справі № 640/3075/17 стосовно боржників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь AT «УКРСИББАНК» суми боргу за договором про надання споживчого кредиту № 11140224000 від 12.04.2007 року в розмірі 23349,33 дол. США, з яких: 23088,33 дол. США - заборгованість за кредитом, 261 дол. США - заборгованість по відсоткам, а також пеню в сумі 4110,48 грн та про стягнення в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь AT «УКРСИББАНК» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 9533,03 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 14299,55 грн.
В обґрунтування заяви зазначено, що 30.03.2023 Київський районний суд м. Харкова видав стягувачу AT «УКРСИББАНК» у цивільній справі № 640/3075/17 чотири виконавчі листи. У виконавчих листах зазначено, що рішення суду набрало чинності 21.02.2019, а строк пред`явлення виконавчих листів до виконання - 22.02.2022. Таким чином, на сьогоднішній день сплив строк пред`явлення даних виконавчих листів до примусового виконання. Стягувач вважає, що даний строк є таким, що пропущений із поважних причин, оскільки після набрання чинності постановою Харківського апеляційного суду від 21.02.2019 про стягнення з боржників заборгованості за кредитним договором, цивільна справа з червня 2019 по серпень 2022 рік перебувала в провадженні Верховного Суду за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду від 21.02.2019. Протягом зазначеного строку скаржник звертався до суду першої інстанції з запитами щодо місцезнаходження матеріалів справи та можливості видати виконавчі листи у справі, однак відповіді на ці звернення не отримав.
Таким чином, строк пред`явлення до виконання виконавчих листів у даній справі сплив під час перебування матеріалів справи у Верховному Суді та обставини, за яких був пропущений строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання, не залежали від стягувача. Зазначене свідчить про наявність у Банку поважних причин для поновлення пропущеного строку. На сьогоднішній день заборгованість, пеня, судовий збір, що зазначені у виконавчих листах не погашені, а пропущення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання не дає можливості Стягувачу звернутись до органів примусового виконання для примусового виконання судового рішення.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08 травня 2023 року заяву представника Акціонерного товариства «УКРСИББАНК про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання задоволено.
Визнано поважними причини пропуску строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів у цивільній справі № 640/3075/17 за позовною заявою Приватного Акціонерного Товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Поновлено Акціонерному товариству «УКРСИББАНК» строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів у цивільній справі № 640/3075/17 за позовною заявою Приватного Акціонерного Товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором , а саме:
-стосовно боржника ОСОБА_1 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь AT «УКРСИББАНК» суми боргу за договором про надання споживчого кредиту № 11140224000 від 12.04.2007 року в розмірі 23349,33 дол. США, з яких: 23088,33 дол. США - заборгованість за кредитом, 261 дол. США - заборгованість по відсоткам, а також пеню в сумі 4110,48 грн.;
-стосовно боржника ОСОБА_2 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь AT «УКРСИББАНК» суми боргу за договором про надання споживчого кредиту № 11140224000 від 12.04.2007 року в розмірі 23349,33 дол. США, з яких: 23088,33 дол. США - заборгованість за кредитом, 261 дол. США - заборгованість по відсоткам, а також пеню в сумі 4110,48 грн.;
-стосовно боржника ОСОБА_1 про стягнення в різних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь AT «УКРСИББАНК» судового збору за подання позовної заяви в розмір: 9533,03 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 14299,55 грн., а всього - 23832,58 грн.;
-стосовно боржника ОСОБА_2 про стягнення в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь AT «УКРСИББАНК» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 9533,03 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 14299,55 грн., а усього - 23832,58 грн.
Ухвала мотивована тим, що причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа є поважними.
Не погодившись з ухвалою суду  ОСОБА_3 , який дії в інтересах  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що стягувач впродовж трьох років не скористався своїм процесуальним правом для подання заяви на отримання виконавчих листів, знаючи про їх строки подання до виконання. Зазначені Банком причини не є поважними, тому суд безпідставно поновив строк пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року залучено до участі у цивільній справі №640/3075/17 як правонаступника заявника Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» – Товариство з обмеженою відповідальністю «Інком – Фінанс».
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 28.02.2017 ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до відповідачів до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідно до якого представник позивача просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму боргу за договором про надання споживчого кредиту №11140224000 від 12 квітня 2007 в розмірі 23 349,33 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 4 110, 48 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 533,03 грн, в рівних частках з кожного по 4 766,52 грн.
Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 22 січня 2018 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено (а.с.130-133, т.1).
Постановою Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Рішення Київського районного суду м. Харківа від 22 січня 2018 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу за договором про надання споживчого кредиту № 11140224000 від 12 квітня 2007 року в розмірі 23349, 33 дол. США, з яких: 23088, 33 дол. США - заборгованість за кредитом, 261 дол. США - заборгованість по відсоткам, а також пеню в сумі 4110, 48 грн. Стягнуто в рівних часках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 9533,03 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 14299,55 грн., а усього - 23832,58 грн. (а.с. 112-115, т.2).
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 21 лютого 2019 року був присутній представник позивача Колосов А.В. (т. 2 а.с. 110).
Справу повернуто до суду першої інстанції 06.03.2019 (а.с. 120).
Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції ОСОБА_5 подав касаційну скаргу, яку зареєстровано Верховним судом 03.04.2019 (т. 2 а.с. 126).
Ухвалою Верховного суду від 17 червня 2019 року матеріали цивільної справи були витребувані з Київського районного суду м. Харкова (т. 2 а.с. 168).
Відповідно до штампу Верховного суду ВХ№ 13060/0221-19 справа надійшла до суду касаційної інстанції 07.11.2019 (т. 2 а.с. 170).
Виконання постанови суду апеляційної інстанції Верховним судом зупинене не було.
Постановою Верховного Суду від 07.04.2022 касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, постанову Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року залишено без змін (т. 2 а.с.192-195 ).
Із заявою про видачу виконавчих листів АТ «Укрсиббанк» звернулось 06.02.2023. (т. 2 а.с.198).
Виконавчі листа були видані 30.03.2023 ( т. 2 а.с. 205-208).
Згідно даних копій адвокатських запитів направлених до Київського районного суду м. Харкова 04.03.2021 та від 04.06.2021, ПАТ «УкрСиббанк» звертався до районного суду з проханням повідомити де перебуває справа та чи існує можливість видати виконавчі листи (т.2 а.с. 209 - 211).
Відповідно до статті 129-І Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін ( пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України).
У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» ( далі по тексту Закон) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб)-це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 6 ст.12 Закону визначено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Зазначений строк є процесуальним і може бути поновленим. Підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є поважність причин пропуску такого строку. Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавством не визначено, а тому суди дають оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.
У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч. 1 ст. 433 ЦПК України).
Зі змісту цієї норми слідує, що поновлення пропущеного строку можливе у випадку, якщо стягувач обґрунтує обставинами (причинами) як такими, що характеризують поважність пропуску строку, передбаченого законом для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, та переконає суд в їх існуванні, посилаючись та надаючи відповідні докази по кожній з наведених таких обставин. При цьому, поважною причиною може бути лише перебіг у часі такого стану речей, який виникає незалежно від волі стягувача та прямим наслідковим зв`язком перешкоджає йому в реалізації свого інтересу, тобто в даному випадку, звернути стягнення боргу на свою користь за рішенням суду в примусовому порядку. Суд же при вирішенні цього питання повинен з`ясувати причини пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи не поважність, а, відтак, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий документ до примусового виконання.
Крім цього, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини ( факти порушення її права), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 25 січня 2021 року у справі № 2-1790/11.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.). Встановлення в законі строку пред`явлення виконавчого документа до виконання спрямовано на забезпечення вказаного принципу.
Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року в справі «Устименко проти України», заява № 32053/13 ).
Єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність поважних причин такого пропуску. 
Такі причини (обставини) повинні бути об`єктивною перешкодою для особи, на користь якої винесено судове рішення, і яка вчиняє дії для отримання виконавчого документа та його пред`явлення до виконання та саме стягувач має довести поважність причин пропуску встановленого строку пред`явлення до виконання виконавчого листа.
З судової практики поважними причинами для поновлення строку здебільшого визнаються відсутність можливості їх отримання та їх не отримання протягом строку пред`явлення їх до виконання не з вини стягувачів. 
Так, у справі № 607/21808/13-ц суди встановили, що стягувач пропустив строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з поважних причин, оскільки судом першої інстанції при оформленні та видачі виконавчих листів порушено норми Інструкції з діловодства, внаслідок стягувач не отримав виконавчих листів, тобто фактично не мав можливості вимагати виконання судового рішення.
Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Судова колегія погоджується з висновком суду про те, що АТ «Укрсиббанк»» довів наявність у нього поважних причин для поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, оскільки строк пред`явлення до виконання виконавчих листів у даній справі сплив під час перебування матеріалів справи у Верховному Суді, при цьому стягувач заздалегідь здійснював заходи щодо встановлення місцезнаходження матеріалів справи з метою одержання виконавчих листів
Обставини, що унеможливили видачу виконавчих листів ( відсутність матеріалів цивільної справи в суді першої інстанції) виникли незалежно від волі Банку та перешкоджали йому в реалізації можливості виконання рішення суду в примусовому порядку. 
Посилання апеляційної скарги про те, що стягувач протягом трьох років, знаючи про строки пред`явлення виконавчих листів до виконання не скористався своїм правом, спростовуються матеріалами справи.
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2). 
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду – залишити без змін. 
Підстави для перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» відсутні.
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , який дії в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 08 травня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 20.02.2025

Головуючий                                                                О.Ю.Тичкова

Судді                                                                        О.В.Маміна 

Н.П.Пилипчук