ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/6927/21  Номер провадження 22-ц/814/2823/24	Головуючий у 1-й інстанції Високих М. С.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2024 року 	м. Полтава	

 Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів Дряниці Ю.В., Чумак О.В., при секретарі судового засідання: Буйновій О.П., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шесточенко Тетяни Іванівни на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2024 року у справі за позовною заявою Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
В С Т А Н О В И В :
У вересня 2021 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до суду із вказаним позов, в якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з неї аліменти на утримання дитини в розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В обґрунтування позову вказував, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , який з 2018 року перебуває на обліку Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах.
Так, 22.10.2018 до ССД по Слобідському району з КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова ХМР» надійшла інформація, що з 17.10.2018 перебуває дитина ОСОБА_3 з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку середнього ступеню тяжкості, перелом склепіння черепу (клінічно). Субдуральні пластинчаті крововиливи на рівні обох гемисфер мозку, множинні забої м`яких тканин голови, обличчя, грудної клітини, кінцівок, гіпотрофія І-ІІ ст., фізичний розвиток по масі тіла нижче середнього, дефіцитна анемія. Хлопчик в`ялий, самостійно не ходить, не сидить, відмовляється від їжі та пиття.
Дитина доставлена бригадою екстреної допомоги без супроводу батьків о 02.30 з адреси не за місцем проживання, обставини отримання травм невідомі. За фактом госпіталізації дитини співробітниками поліції було складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину.
Також у повідомленні було зазначено, що ОСОБА_2 з 26.01.2018 по 26.02.2018 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Обласна дитяча клінічна лікарня №1» з діагнозом: перфорація прямої кишки, розповсюджений каловий перитоніт, парез кишечнику ІІІ ст, астеноневротичний синдром, дефіцитна анемія (виведена колостома, стоїть калоприймач).
Вказував, що спеціалістами ССД по Слобідському району, були вжиті необхідні заходи, в тому числі обстежено-житлово-побутові умови проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , в ході чого встановлено, що родина проживає у гуртожитку сімейного типу, у блоці з двох кімнат, займає одну кімнату площею 12 кв.м, душ, санвузол спільний на блок, кухня спільна на поверх. Стан приміщення незадовільний, помешкання потребує ремонту, стійкий запах старих речей, у кімнаті відсутні ознаки проживання дитини, відсутнє дитяче ліжко, дитячі речі, іграшки запаковані в пакет та сховані у шафі.
В подальшому рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 14.11.2018 № 786 малолітнього ОСОБА_3 було влаштовано до КНП «Обласний будинок дитини №2» на повне державне забезпечення.
У червні 2019 року мати звернулась до ССД по Слобідському районі із заявою про повернення дитини, було проведено обстеження умов проживання та запропоновано матері виправити умови проживання, надати відомості про працевлаштування, але ОСОБА_2 в подальшому до ССД не зверталась.
Комісією з питань захисту прав дитини 16.07.2019 було прийнято рішення про недоцільність повернення дитини ОСОБА_2 та департаментом скеровано до суду позов про позбавлення батьківських прав.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.01.2020 відповідач була позбавлена батьківських прав у відношенні сина ОСОБА_3 , яке в подальшому скасовано постановою Харківського апеляційного суду від 04.03.2021.
Разом з тим, після скасування рішення про позбавлення батьківських прав, ОСОБА_2 сина з будинку дитини не забрала, до департаменту служб у справах дітей з питань повернення сина на виховання не зверталась, на засідання комісії з питань захисту прав дитини не прибула.
Враховуючи викладені обставини прохали задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2024 року позов Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено.
Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що становить 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину, на користь особи, яка буде призначена опікуном, чи закладу, до якого буде влаштована дитина.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Вирішено питання судових витрат.
З рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що постановою Харківського апеляційного суду від 04.03.2021 року було встановлено, що травми, які отримав її син, внаслідок чого був госпіталізований до лікарні 17.10.2018 року, були спричинені з її вини не доведено належними доказами, оскільки вони отримані у період 16-17 жовтня 2018 року під час перебування із сторонньою людиною за попередньою домовленістю
Вважає, необґрунтованим висновок суду про її свідоме нехтування батьківськими обов`язками у відношенні сина ОСОБА_4 на підставі того, що вона не забрала його КНП ХОР «Обласний будинок дитини № 2» після рішення Харківського апеляційного суду від 04.03.2021 року. Зазначає, що постійно навідувала сина, приносила все для його розвитку, одяг, проте суд цим фактам оцінки не надав.
Вказує, що були обставини, які перешкоджали їй у побаченнях з сином, такі, як COVID-19, а потім у лютому 2022 року війна.
Зазначає, що зверталася до суду із позовом про повернення їй дитини, про те її позову було повернуто. Також було заявлено клопотання про долучення, як доказу до справи копії позовної заяви про повернення дитини, проте у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.
Вказує, що зареєструвала шлюб і чоловіком, який є військовослужбовцем та має намір усиновити її сина, та разом із нею утримувати його.
Від Департаменту служб у справах дітей надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останні просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.
Судове засідання в суді апеляційної інстанції з викликом учасників справи. На момент розгляду справи сторони та інші особи, які брали участь в розгляді справи, будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Районним судом встановлено, що матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 .
Відомості про батька дитини ОСОБА_2 , згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану, записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України за заявою матері (а.с.11,13).
Згідно довідки від 14.09.2021 (а.с.30), місце проживання ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Районним судом також встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.01.2020 року було позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні сина ОСОБА_3 , та стягнуто з неї аліменти на утримання дитини. Вказане рішення постановою Харківського апеляційного суду від 04.03.2021 скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовлено, попереджено останню про необхідність зміни ставлення до виховання дитини. 
За змістом вказаних судових рішень, 22.10.2018 головний лікар КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради звернувся до ССД по Слобідському району із повідомленням № 01-30/643 про те, що з 17.10.2018 у закладі перебуває дитина ОСОБА_3 , з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку середнього ступеню важкості. Перелом склепіння черепу (клінічно). Субдуральні пластинчаті крововиливи на рівні обох гемисфер мозку. Множинні забої м`яких тканин голови, обличчя, грудної клітини, кінцівок. Гіпотрофія І-ІІ ст. Фізичний розвиток по масі тіла нижче середнього. Дефіцитна анемія. Хлопчик в`ялий, самостійно не сидить, не ходить, відмовляється від їжі та пиття. Дитина була доставлена бригадою екстреної допомоги без супроводу батьків о 02.30 з адреси не за місцем проживання. В супровідному листі лікарем екстреної допомоги зазначено, що обставини отримання травм невідомі.
В повідомленні також вказано, що ОСОБА_3 з 26.01.2018 по 26.02.2018 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1» з діагнозом: перфорація прямої кишки. Розповсюджений каловий перитоніт. Парез кишечнику III ст. Астеноневротичний синдром. Дефіцитна анемія (виведена колостома, стоїть кало приймач).
За фактом госпіталізації 17.10.2018 співробітниками поліції був складений Акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку.
Районним судом також встановлено, що за вказаним фактом 17.10.2018 співробітниками ССД по Слобідському району в межах компетенції був здійснений вихід за адресою проживання дитини АДРЕСА_1 , в ході чого встановлено, що родина проживає у гуртожитку сімейного типу, у блоці з двох кімнат, займає одну кімнату площею 12 кв.м, душ, санвузол спільний на блок, кухня спільна на поверх. Стан приміщення незадовільний, помешкання потребує ремонту, стійкий запах старих речей, у кімнаті відсутні ознаки проживання дитини ,відсутнє дитяче ліжко, дитячі речі, іграшки запаковані в пакет та сховані у шафі.
19.10.2018 ОСОБА_2 звернулася з заявою про влаштування сина ОСОБА_3 до будинку дитини терміном на шість місяців у зв`язку з тим, що дитина потребує постійного нагляду та лікування. У заяві вказувалося, що вона офіційно не працює, не має змоги матеріально утримувати та лікувати дитину.
Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 14.11.2018 № 786 малолітнього ОСОБА_3 було влаштовано до КНП «Обласний будинок дитини № 2» на повне державне забезпечення.
За фактом отримання ОСОБА_3 травм 17.10.2018 до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 Кримінального кодексу України («Злісне невиконання батьківських обов`язків») № 12018220460002479.
Районним судом встановлено, що 11.12.2018 по 21.12.2018 ОСОБА_3 повторно потрапив до лікарні та отримав лікування, що підтверджується листом КНП «Міська клінічна дитяча лікарня № 16» Харківської міської ради № 01-18/34 від 23.01.2019.
26.06.2019 спеціалістами ССД по Слобідському району за заявою ОСОБА_2 повторно вийшли за адресою її проживання та склали акт про те, що умови для проживання дитини не створені, відсутні ліжка для всіх членів родини, наявна мінімальна кількість речей для дитини, які вже не відповідають віку дитини, кімната та приміщення спільного користування потребують негайного ремонту, диван, який планується для дитини, розламаний, брудний, тканина обідрана.
30.07.2019 ОСОБА_2 звернулася з заявою про продовження терміну перебування сина ОСОБА_3 у будинку дитини № 2 у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та неможливістю утримати дитину, продовжувати його лікування.
На підставі рішення №597 від 07.08.2019 виконавчого комітетом Харківської міської ради продовжений термін перебування дитини ОСОБА_3 у КНП «Обласний будинок дитини №2» на шість місяців.
На виконання ухвали Харківського апеляційного суду від 03.12.2020, 09.02.2021 співробітники СДД по Слобідському району склали акт обстеження побутових умов, у якому вказано, що у кімнаті зроблений косметичний ремонт, ліжко, шафа, холодильник, старий диван. Умов для проживання дитини в кімнаті немає. Приміщення загального користування потребують капітального ремонту. В акті вказано, що ОСОБА_2 орендує сусідню кімнату, але договору оренди не має. В сусідній кімнаті є необхідні меблі, два дивани, шафа.
Районним судом також встановлено, що після прийняття рішення Харківським апеляційним судом відповідач дитину не забрала, на засідання комісії не з`явилась, рішенням виконавчого комітету від 11.08.2021 термін перебування ОСОБА_3 у КНП «Обласний дитячий будинок №2» продовжено на шість місяців.
Згідно висновку виконавчого комітету Харківської міської ради № 494 від 10.09.2021, органом опіки та піклування позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано доцільним.
Згідно довідки виданої ДП «Завод імені В.О. Малишева» від 19.04.2021 № 344/17р, ОСОБА_2 працевлаштована за основним місцем роботи розподілювачем робіт і загальна сума її доходу за лютий-березень 2021 року становила 8989,89 грн.
В ході розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач працювала на ДП «Завод імені В.О. Малишева» протягом двох місяців і оскільки заробітна плата не виплачувалась, вона була змушена звільнитись.
Також виходячи з пояснень відповідача у 2021 році та на початку 2022 року вона навідувала сина в КНП «Обласний дитячий будинок дитини №2».
Згідно з копією рішення виконавчого комітету № 422 від 21.12.2022 та повідомленням ССД по Слобідському району № 08-22/47-2023 від 27.01.2023, виконавчим комітетом Харківської міської ради прийнято рішення про влаштування ОСОБА_3 до закладів для дітей, ОСОБА_2 з питань повернення сина або з інших питань щодо дитини до служби у справа дітей не зверталась.
Відповідно до повідомлення Департаменту служб у справах дітей № 447/0/202-23 від 22.05.2023, малолітній ОСОБА_3 перебуває в Обласному будинку дитини №2, який після введення воєнного стану було евакуйовано за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 14.09.2023 ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_5 , який зареєстрований Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом № 2500. Після реєстрації шлюбу дружина прийняла прізвище чоловіка « ОСОБА_6 ». 
Згідно відповіді КНП «Обласний будинок дитини №2» від 02.02.2022 на запит адвоката, до встановлення карантину, а саме до 12.03.2020 мати ОСОБА_7 відвідувала дитину у закладі (останній раз 02.02.2020). ОСОБА_2 було повідомлено, що з 12.03.2020 відвідування на час карантину забороняються, але вона може телефонувати до закладу та цікавитись станом здоров`я дитини, однак ОСОБА_2 до закладу жодного разу до 26.10.2021 не телефонувала. В телефонній розмові 26.10.2021 відповідача було повідомлено, що з 01.01.2021 можливе відвідування за умови дотримання протиепідемічних заходів. 
За період з 12.02.2020 по 02.02.2022 ОСОБА_2 відвідувала сина 7 разів, що узгоджується із наданим актом про відвідування ОСОБА_3 від 02.02.2022.
В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які суду пояснили, що ОСОБА_2 хороша мама, в квартирі було завжди чисто, дитина доглянута, проте ОСОБА_7 була змушена залишити дитину на няню, оскільки їй треба працювати. Коли її син потрапив до лікарні вона постійно навідувала та оплачувала лікування..
Свідок ОСОБА_11 зазначила, що заяву про влаштування дитини до будинку дитини її змусили написати працівники органу опіки та піклування, разом з тим вона не припиняла спілкуватися із сином.
В судовому засіданні в суді першої інстанції було також з`ясовано думу малолітнього ОСОБА_3 , який пояснив, що сумує за мамою, вважає, що вона добре про нього піклується, передає подарунки.
Також в судовому засіданні відповідач та її представник пояснили, що за фактами спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 були внесені відомості до ЄРДР, в подальшому кримінальні провадження слідчим були закриті, однак за скаргами ОСОБА_2 та її представника постанови слідчого слідчим суддею були скасовані, що узгоджується із приєднаними до справи копіями ухвал від 20.07.2020.
Із матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина ОСОБА_3 передана на виховання до прийомних батьків 12.07.2024 року згідно акту про факт передачі дитини у сім`ю прийомних батьків.
Задовольняючи позов про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів районний суд виходив з того, що з 2018 року малолітній син знаходився у будинку дитини, постановою Харківського апеляційного суду від 04.03.2021 року було прийнято рішення про відмову у позбавленні батьківських прав відповідача та звернуто увагу ОСОБА_2 про необхідність змінити її поведінку. Разом з тим, після ухвалення рішення ОСОБА_2 не забрала свою дитини із будинку дитини, що свідчить про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язки.
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду з огляду на наступне.
Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).
Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.
З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).
При розгляді справ подібної категорії, Верховний Суд неодноразово вказував, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Так, при перегляді судових рішень про задоволення позову про позбавлення батьківських прав по справі № 459/3411/18 Верховний Суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина 4 статті 19 СК України).
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 статті 19 СК України).
Під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина 4 статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За змістом ч. 7 ст. 81 ЦПК України  суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
  Принцип «забезпечення якнайкращих інтересів дитини», закріплений у Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікована Україною 27.02. 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), вимагає, щоб в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділялась якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3).
Апеляційним судом для повного та всебічного з`ясування обставин справи, було витребувано докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Департаменту служб у справах дітей із заявами про надання дозволу на відвідування малолітнього сина, та зверталася із заявами про повернення їй дитини на виховання, що свідчить про зацікавленість матері виконувати свої батьківські обов`язки та піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини.
Відповідно до наданого акту обстеження умов місця проживання ОСОБА_12 від 06.11.2024 року вбачається, що умови для проживання задовільні, наявні всі необхідні меблі. Речей для дитини немає, місце для навчання дитини не облаштоване.
Вищевказані дії не свідчать про свідоме, умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав.
Таким чином апеляційний суд дійшов висновку, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Мати проти позбавлення батьківських прав заперечує, має намір на відновлення відносин з сином, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що висновок органу опіки та піклування є таким, що має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року (справа № 243/13192/19-ц).
Згідно висновку виконавчого комітету Харківської міської ради № 494 від 10.09.2021, органом опіки та піклування позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано доцільним.
В даному випадку висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав є недостатньо обґрунтованим та має рекомендаційний характер, не містить посилань на виключні обставини, які могли б бути підставою для позбавлення батьківських прав та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).
Крім того, апеляційний суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо її малолітнього сина, оскільки у цьому висновку не встановлено фактів, які б свідчили про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав є заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дитини.
Окрім того слід зазначити, що висновок по доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 складено ще в 2021 році. На виконання вимог ухвали Службою у справах дітей не надано висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 станом на час розгляду справи. При цьому факти, які стали підставою для надання вказаного висновку, були предметом розгляду Харківського апеляційного суду.

В даному випадку судом апеляційної інстанції не встановлено виключних обставин, які свідчили б про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_6 ( ОСОБА_2 ) батьківських прав відносно її сина ОСОБА_3 .
За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення районного суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради про позбавленні батьківських прав ОСОБА_1 ).
Враховуючи те, що вимоги про стягнення аліментів є похідними від вимог про позбавлення батьківських прав, вони також не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шесточенко Тетяни Іванівни - задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2024 року - скасувати, ухваливши нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 21 грудня 2024 року.

Головуючий суддя : _____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ Ю.В. Дряниця __________________О.В. Чумак