ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2025 року
м. Київ
справа № 207/550/20
провадження № 51-4312км24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника                                                   ОСОБА_6 ,
засудженої                                                  ОСОБА_7 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020040780000136, № 12019040780001671, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки м. Дніпра (колишня назва – Дніпропетровськ) , зареєстрованої на АДРЕСА_2 , мешкаючої на АДРЕСА_3 , раніше неодноразово засудженої, останній раз вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеним за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від  14 липня 2023 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на вирок Баглійського районного суду м.  Дніпродзержинська від 20 лютого 2024 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2024 року.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 лютого 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним за вироком Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2023 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці.
Крім того, указаним вироком у строк покарання ОСОБА_7 частково зараховано відбуте покарання за попереднім вироком Ленінського районного суду м.  Дніпропетровська від 14 липня 2023 року (з урахуванням ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2023 року) з 20 травня 2020 року по  20 травня 2021 року, а також з 05 жовтня 2021 року по 19 лютого 2024 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.
Водночас указаним вироком було задоволено цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_8 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої сторони ТОВ «АТБ-маркет» матеріальну шкоду в розмірі 3443,4 грн, а також вирішено долю речових доказів і скасовано заходи забезпечення кримінального провадження.
ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні таємного викрадення чужого майна, скоєному за таких обставин. 05 грудня 2019 року в період з 14:35 по 14:45 ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення проти власності, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала та повторно вчинила кримінальне правопорушення проти власності, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_9 не  спостерігає за її діями, усвідомлюючи характер своїх дій, умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів та корисливої мети викрала дитячий велосипед «Ferrari» вартістю 825 грн. Після цього ОСОБА_7 зникла з місця скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілій матеріальну шкоду на вказану вище суму.
Крім того, 25 грудня 2019 року в період часу з 09:00 до 09:10 ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4, реалізуючи свій умисел, спрямований на таємне викрадення належного ОСОБА_9 майна, переконавшись, що її дії непомітні для оточуючих, умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів та корисливої мети викрала аерогриль «Element AG-1201М» serial № 0510169936, ринкова вартість якого становить 239 грн. Після цього ОСОБА_7 зникла з місця скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму.
Далі 24 січня 2020 року близько 09:10 ОСОБА_7 у магазині «Продукти-794» ТОВ         «АТБ-маркет» за адресою: вул. В. Чорновола, 67-В,  м. Кам`янське, повторно, умисно таємно викрала два дрилі ударні «Houselux», вартість яких становить 1197,60 грн. Не маючи наміру за них розрахуватися, ОСОБА_7 пройшла з указаним товаром повз каси та покинула приміщення магазину, чим заподіяла ТОВ «АТБ-маркет» матеріальну шкоду на загальну суму 1197,60 грн.
Того ж дня о 09:50 ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення майна, діючи повторно, прийшла до магазину «Продукти-21» ТОВ «АТБ-маркет» за адресою: вул. Дунайська, 41, м. Кам`янське, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, звідки викрала товари на загальну суму 2245,80 грн.
Апеляційний суд скасував вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 лютого 2024 року в частині призначеного покарання та в цій частині постановив новий вирок, за яким призначив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року остаточно призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
Не погоджуючись з ухваленими щодо ОСОБА_7 судовими рішеннями, її захисник ОСОБА_6 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати вироки Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 лютого 2024 року і Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2024 року та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з декриміналізацією діяння.
Також захисник уважає, що місцевий суд допустився істотного порушення вимог кримінального закону, оскільки відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідка ОСОБА_9 , при цьому мотиви відмови уважає непереконливими. 
Крім того, захисник не погоджується з висновком суду про доведеність «поза розумним сумнівом» факту викрадення товару за епізодами від 24 січня 2020 року з магазинів «Продукти-794» та «Продукти-21» ТОВ «АТБ-маркет» за відсутності проведення інвентаризаційних перевірок за фактом крадіжок. 
Стверджує, що апеляційний суд вказане належно не перевірив за відповідними доводами сторони захисту, що призвело до постановлення необґрунтованого рішення.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні суду касаційної інстанції частково підтримав вимоги касаційної скарги захисника, навів мотиви для обґрунтування своєї позиції щодо наявності підстав до застосування п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.
Захисник ОСОБА_6 та засуджена ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу захисника, просили задовольнити її вимоги. 
Інших учасників судового провадження було повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, у судове засідання вони не з`явилися, клопотань про особисту участь або відкладення судового засідання від них не надходило. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів виходить із такого.
Як передбачено ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та  особі засудженого, визначені статтями 412-414 КПК. 
За приписами ст. 370 вказаного Кодексу судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у  статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства. 
За приписами ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й  достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та  положення закону, яким він керувався. 
Вказані вище приписи кримінального процесуального закону під час судового розгляду та апеляційного перегляду судами попередніх інстанцій дотримано в повному обсязі.
Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у  вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК, за результатом всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження. Керуючись законом, суд оцінив кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Так, своє рішення суд обґрунтував з огляду на показання свідка ОСОБА_10 , а  також письмові докази в провадженні, серед яких: протоколи огляду місця події від  24  січня 2020 року, а саме приміщень торговельних залів магазинів «Продукти-794» та «Продукти-21», із фототаблицями; протоколи огляду місця події від 13 і 15 січня 2020  року за адресою: АДРЕСА_4, з фототаблицями; висновки судово-товарознавчих експертиз від 13 січня 2020 року № 103-20, від 12  лютого 2020 року № 585-20 та № 584-20; протоколи огляду предметів від 08 січня та 12 лютого 2020  року; протоколи пред`явлення особи для впізнання від 12 лютого 2020  року за участю свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Крім того, суд зважив на оглянуті в судовому засіданні диски, де зафіксовані відеозаписи з камер відеоспостереження з магазину АТБ та із приміщення ломбарду, речові докази.
Суд апеляційної інстанції висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК визнав обґрунтованими, оскільки вони ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, які за вимогами ст. 91 КПК підлягають доказуванню, а докази оцінені відповідно до приписів ст. 94 вказаного Кодексу.
Суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи сторони захисту про непроведення інвентарних перевірок у магазинах «Продукти-794» і «Продукти-21» ТОВ  «АТБ-маркет», за відсутності яких, на думку захисника, не можливо стверджувати про доведеність винуватості ОСОБА_7 «поза розумним сумнівом» за обома епізодами від 24 січня 2020 року, та відхилив їх з огляду на наявні в матеріалах провадження інвентаризаційні відомості від 11 лютого 2020 року № 82101 та від 24 січня 2020 року № 28182.
Дійсно, матеріали провадження усупереч доводам сторони захисту містять інвентаризаційні відомості від 11 лютого 2020 року № 82101 та від 24 січня 2020 року № 28182, яким судом було дано належну оцінку в сукупності і взаємозв`язку з іншими доказами, дослідженими під час судового розгляду, й на які послався й апеляційний суд у своєму рішенні за перевіркою відповідних доводів сторони захисту, враховуючи що, колегія суддів не вбачає підстав сприймати доводи захисника в касаційній скарзі як переконливі. 
До того ж колегія суддів звертає увагу, що висновки інвентаризаційних комісій не мають виключного значення для доведення винуватості особи у вчиненні крадіжки чи переваги над іншими доказами, є лише одним із процесуальних джерел доказів в кримінальному провадженні, що містять дані про належність предмету кримінального правопорушення до майнових фондів певної особи та характеризують кількісні та якісні його ознаки. При  цьому, не виключається доведення винуватості іншими засобами доказування, якщо вони містять достатні дані як про факт таємного викрадення чужого майна, так і про ознаки предмету цього кримінального правопорушення. Докази, покладені в обґрунтування висновків про винуватість засудженої у вчиненні крадіжки чужого майна з магазинів «Продукти-794» і «Продукти-21» ТОВ  «АТБ-маркет», з належною повнотою і достовірністю відображають всі обставини, які підлягають доказуванню, отже свідчать про доведеність її винуватості поза розумним сумнівом.
Також є безпідставними доводи сторони захисту щодо відмови в задоволенні клопотання про виклик ОСОБА_9 для допиту в судовому засіданні як свідка, що, на переконання сторони захисту свідчить про недотримання судом принципу змагальності.
Апеляційний суд такі аргументи сторони захисту визнав необґрунтованими з тих підстав, що потерпіла ОСОБА_9 була присутня в підготовчому судовому засіданні, де повідомила суду, що матеріальних претензій до обвинуваченої ОСОБА_7 не має, цивільний позов заявляти не буде, просила проводити судові засідання без її участі. Також цей суд зазначив про наявність її відповідного клопотання з аналогічним змістом.
З матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні 25 травня 2022 року обвинувачена ОСОБА_7 заявила клопотання про допит потерпілої ОСОБА_9 . Суд першої інстанції задовольнив його та вжив належних заходів для виклику потерпілої ОСОБА_9 , однак судові повістки були повернуті суду як невручена кореспонденція. Крім того, відповідно до пояснень ОСОБА_14 , який є власником квартири за  адресою: АДРЕСА_4 , яку потерпіла винаймала до лютого 2022 року, ОСОБА_9 мешкає в Польщі зі своєю родиною. Враховуючи вказане, у  судовому засіданні 16 лютого 2023 року суд постановив рішення про відмову в задоволенні відповідного клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про допит потерпілої ОСОБА_9 .
Колегія суддів не вважає безпідставними мотиви, покладені судом в основу свого рішення про відмову в задоволенні клопотання про допит потерпілої ОСОБА_9 , зокрема, враховуючи волевиявлення потерпілої, яка повідомила суд про те, що не бажає брати участь у судовому розгляді, яка за відомим місцем проживання відсутня, а про його зміну не повідомляла, отже відсутність процесуальної можливості викликати її в судове засідання за ініціативою сторони захисту.
При цьому ст. 139 КПК не передбачає застосування приводу як заходу забезпечення кримінального провадження до потерпілого, який відповідно до ч. 3 цієї статті несе відповідальність, встановлену законом, проте КПК та КК не встановлюють будь-якого іншого механізму, окрім як повідомлення та виклику потерпілого в судове засідання, і не передбачають інших важелів впливу на потерпілого, які могли би вплинути на його рішення щодо явки у судове засідання, крім встановлених в ст. 325 КПК, про обґрунтування дієвості яких з урахуванням вказаного в скарзі не йдеться.
Крім того, за правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №  946/5793/21 (провадження № 51-1597км23), допит особи, яка набула статусу потерпілого, за правилами допиту свідка є недотриманням вимог КПК.
ОСОБА_9 статусу потерпілої набула під час досудового розслідування, їй було вчено пам`ятку про права та обов`язки, допитано, про що було складено відповідний протокол, а тому її допит у судовому засіданні у якості свідка, суперечить вимогам кримінального процесуального закону та не свідчить на користь доводів захисника, який вважає, що суд не дотримався принципу змагальності.
Отже, Суд за оцінкою відповідних доводів касаційної скарги сторони захисту не вбачає порушень кримінального процесуального закону під час судового розгляду та апеляційного перегляду у вказаній частині.
Що стосується доводів захисника про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, ураховуючи зміни до ст. 51 Кодекс України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), внесені Законом № 3886-ІХ, то колегія суддів зважає на таке.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон № 3886-ІХ, за яким у ст. 51 КУпАП (де  передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати) підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого не є кримінальним правопорушенням, до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яка фактично визначає нижню межу вартості викраденого майна для кримінальної відповідальності за ст. 185 КК. Отже, з  09 серпня 2024 року відповідальність за ст. 185 КК може настати у разі, якщо розмір викраденого перевищує два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.
Оскаржені судові рішення постановлені до набрання чинності вказаними змінами, отже судами попередніх інстанцій не допущено порушень закону України про кримінальну відповідальність. Разом із тим, ці зміни є чинними на час касаційного розгляду, з огляду на що підлягають застосуванню Верховним Судом.
Згідно з ч. 5 підрозд. 1 розд. ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом станом на 1 січня звітного податкового року.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 вчинила чотири епізоди таємного викрадення чужого майна: 
05 грудня 2019 року на суму 825 грн;
25 грудня 2019 року на суму 239 грн;
24 січня 2020 року на суму 1197,60 грн (дрилів ударних із магазину «Продукти-794»);
24 січня 2020 року на суму 2245,80 грн (товарів із магазину «Продукти-21»).
Указані правопорушення обґрунтовано отримали кримінально-правову оцінку як самостійні окремі кримінальні правопорушення, які за своїми юридичними ознаками підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 185 КК. 
Разом із тим, з урахуванням положень Закону № 3886-IX та висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2024 року (справа  № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24) підлягають застосуванню норми, передбачені ст. 5 КК, ст. 58 Конституції України про зворотну дію закону в часі, отже, вчинені ОСОБА_7 діяння 05 та 25 грудня 2019 року, а також 24 січня 2020  року (епізод крадіжки дрилів ударних із магазину «Продукти-794») не містять ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 КК.
У той же час відсутні підстави до застосування приписів ст. 5 КК та закриття провадження стосовно епізоду від 24 січня 2020 року (епізод крадіжки товарів із магазину «Продукти-21»), оскільки вартість викраденого майна становила 2245,80 грн, що перевищує два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, станом на 2020 рік.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 32 КК та частин 1, 2 ст. 33 КК вказане діяння містить ознаки крадіжки, вчиненої повторно, та підлягає кваліфікації за ч. 2 ст. 185 КК.
За приписами п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. 
За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом установлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, у порядку п. 1-2 ч. 2 цього ж положення Кодексу.
Відповідно до абз. 5 ч. 7 ст. 284 КПК ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.
За статтею 479-2 КПК суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Ґрунтуючись на положенні ч. 1 ст. 434 КПК, касаційний розгляд здійснюється згідно з правилами розгляду в суді апеляційної інстанції з урахуванням особливостей, передбачених гл. 32 вказаного Кодексу. 
За приписами ст. 440 КПК суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Ураховуючи вказане, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК за епізодами від 05, 25 грудня 2019 року, а також за епізодом від 24 січня 2020 року (епізод крадіжки дрилів ударних із магазину «Продукти-794») підлягає закриттю, оскільки втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діянь, а  вироки місцевого та апеляційного судів у цій частині підлягають скасуванню.
Оскільки обсяг доведеного обвинувачення зменшився, то колегія суддів дійшла висновку про необхідність пом`якшення покарання, призначеного ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених статтями 50, 65 КК, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та  обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого.
Відповідно до статей 50, 65 КК Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК належить до категорії нетяжких злочинів, відомості про особу ОСОБА_7 , яка раніше судима, має задовільну характеристику за місцем проживання, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра, зважає на відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 та вважає, що ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
З матеріалів провадження вбачається, що 11 грудня 2023 року ОСОБА_7 була засуджена Самарським районним судом м. Дніпропетровська за вчинення 30 вересня 2021 року злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці. 
Отже, покарання ОСОБА_7 необхідно призначити за правилами ч. 4 ст. 70 КК, які застосовуються у разі, коли після постановлення вироку було встановлено, що засуджена особа винувата ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому до постановлення попереднього вироку.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом часткового складання призначених покарань за цим судовим рішенням, а також за вироком Самарського районного суду м.  Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року ОСОБА_7 потрібно призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.
Саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів як засудженою, так і іншими особами. 
Крім того, колегія суддів зважає на приписи ст. 129 КПК, за якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише в разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, цивільний позов залишається без розгляду у разі закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства. 
Враховуючи вказане та беручи до уваги положення ч. 2 ст. 433 КПК, за якими суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, колегія суддів уважає за необхідне змінити судові рішення в частині вирішення цивільного позову.
З матеріалів провадження вбачається, що представник ТОВ «АТБ-маркет» заявив цивільний позов у розмірі 3443,4 грн стосовно матеріальної шкоди, завданої протиправним викраденням чужого майна з магазинів «Продукти-21» та «Продукти-794». Оскільки кримінальне провадження за ч. 2 ст. 185 КК в частині викрадення чужого майна в розмірі 1197,60 грн із магазину «Продукти-794» підлягає закриттю, через те що втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння, то  цивільний позов у цій частині необхідно залишити без розгляду. 
Отже, цивільний позов підлягає задоволенню частково, з ОСОБА_7 на користь ТОВ «АТБ-маркет» належить стягнути суму матеріальної шкоди, завданої протиправним таємним викраденням чужого майна з магазину «Продукти-21», у розмірі 2245,80 грн.
Ураховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника підлягає задоволенню частково, а оскаржені судові рішення - зміні, кримінальне провадження за ч. 2 ст. 185 КК щодо злочинів, вчинених  05,  25 грудня 2019  року та 24 січня 2020 року з магазину «Продукти-794» - закриттю у зв`язку з  втратою чинності законом, яким установлювалася кримінальна протиправність діянь, а цивільний позов в порядку ч. 2 ст. 433 КПК - задоволенню частково.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд 
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 лютого 2024 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2024 року задовольнити частково.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 лютого 2024 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2024 року змінити.
Скасувати вказані судові рішення щодо ОСОБА_7 в частині її засудження за ч. 2 ст. 185 КК за вчинення кримінальних правопорушень  05,  25 грудня 2019 року та 24 січня 2020 року з магазину «Продукти-794» і закрити кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, оскільки втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діянь.
Призначити ОСОБА_7 за вчинення 24 січня 2020 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК (протиправне таємне викрадення чужого майна з магазину «Продукти-21»), покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим судовим рішенням, а також покарання, призначеного за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.
У порядку ч. 2 ст. 433 КПК цивільний позов задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_7 на користь ТОВ «АТБ-маркет» матеріальну шкоду, завдану протиправним таємним викраденням чужого майна з магазину «Продукти-21», у розмірі 2245,80 грн, а в іншій частині позов залишити без розгляду.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                            ОСОБА_3