Справа № 346/3326/24 
Провадження № 22-ц/4808/283/25 
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі: 
                               судді-доповідача        Бойчука І.В., 
                               суддів:                 Пнівчук О.В., Томин О.О.,
                секретаря        Струтинської Д.В.,
                з участю ОСОБА_1 та її представника,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа:  Коломийський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 грудня 2024 року під головуванням судді Яремин М.П. у м. Коломия, 
в с т а н о в и в:
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті. 
       Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Єршов Єршовського району Саратовської області, російської федерації, померла її тітка ОСОБА_2 , яка за життя склала заповіт, згідно із яким заповіла заявнику земельні паї. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на території російської федерації, з якою розірвано дипломатичні відносини, а також неможливо отримати медичний документ, що буде прийнято вказаним відділом для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Внаслідок вказаних обставин, зокрема, що місцем настання смерті померлої є м. Єршов російської федерації як вказано у відповідному свідоцтві про її смерть серії НОМЕР_1 , що видане на території російської федерації, реєстрація смерті ОСОБА_2 у національних органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, можливості зареєструвати її смерть немає, оскільки не надано документів, необхідних для проведення державної реєстрації смерті, а тому єдиним шляхом для захисту прав родичів та спадкоємців померлої є звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. 
       Посилаючись на п.8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, просила встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Єршов Єршовського району Саратовської області, російської федерації. 
       Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 02.12.2024 відмовлено в задоволенні заяви.
        ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій вказала, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
       Вказала, що реєстрація смерті ОСОБА_2 в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, можливості зареєструвати її смерть на підставі вказаного немає, оскільки не надано документів необхідних для проведення державної реєстрації смерті, тому відновлення порушених прав заявника неможливо в інший спосіб як встановлення цього юридичного факту в судовому порядку.
       Зазначила, що факт смерті є доведеним та враховуючи, що вона померла в росії, реєстрація її смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану є неможливою, а встановлення фату смерті необхідне для отримання свідоцтва про смерть легітимним державним органом.
       Встановлення факту смерті необхідне для оформлення реєстрації смерті особи відповідно до законодавства України.
       Коломийським відділом ДРАЦС ЗМУ МЮ на заяву апелянтки про державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 надано відповідь про неможливість здійснення такої державної реєстрації та необхідність звернення до суду для встановлення факту смерті.
       Вказала, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок про відмову в задоволенні заяви, не дав вірну правову оцінку, а тому рішення підлягає скасуванню через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
       Просила рішення Коломийського міськрайонного суду від 02.12.2024 скасувати, прийняти нове, згідно якого заяву про встановлення факту смерті задоволити.
       Інший учасник справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
       В засіданні суду апеляційної інстанції апелянтка та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали з наведених в ній мотивів.
       Представник заінтересованої особи - Коломийського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи. 
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтки та її представника, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку залишення апеляційної скарги без задоволення, ураховуючи таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом відповідно до копії архівної довідки №Т-22(Ц)/С-06, виданої 07.06.2024 року Державним архівом Івано-Франківської області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Струпків Отинійського ( Коломийського ) району, хрещена 22.10.1943 року в церкві с. Струпків (а/з № 30); батько - ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , уродж. ОСОБА_6 ; мати - ОСОБА_8 , донька ОСОБА_9 і ОСОБА_10, уродж. ОСОБА_10 ( а.с. 16).
ОСОБА_11 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 03.01.1956, її батьками вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_12 (а.с.28).
ОСОБА_13 у зв`язку з одруженням з ОСОБА_14 23.04.1967 змінила прізвище на « ОСОБА_13 », про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 23.04.1967 року (а.с. 29).
ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 одружилась з ОСОБА_16 , про що свідчить копія свідоцтва про одруження, виданого 04.10.1969 року, актовий запис №9. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_11 » (а.с.27).
ОСОБА_18 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 03.09.1978 року, її батьками вказані ОСОБА_16 та ОСОБА_19 (а.с.26).
ОСОБА_18 13.07.2002 року одружилась з ОСОБА_20 , про що свідчить копія свідоцтва про одруження, виданого 13.07.2002 року, актовий запис № 8, у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_18 » (а.с.25).
Згідно з даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Баб`янка Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.30).
Відповідно до копій Державних актів на право власності на земельну ділянку серій ІФ №001706, ІФ №001707, ІФ №001708, виданих 14.09.2004 року на підставі розпорядження Коломийської районної державної адміністрації № 179 від 20.04.2004 року та зареєстрованих в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі відповідно за № 01043050242, №010430502422 та №010430502423, стверджується, що ОСОБА_2 належали земельні ділянки площами 0,400 га, 0,703 га та 0,236 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Струпківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.22-24).
Державним нотаріусом Другої Коломийської районної державної нотаріальної контори Кіщук Л.І. 31.07.2008 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 409, про те, що спадкоємцем майна ОСОБА_14 є його дружина ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається із земельних ділянок, площею 0,360 га, (кадастровий номер 2623286801:02:002:0762); площею 0,159 га, (кадастровий номер 2623286801:02:001:0083); площею 0,841 га, (кадастровий номер 2623286802:02:001:0070), призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Струпківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.18).
Відповідно до копій Державних актів на право власності на земельну ділянку серій ЯЖ №858906, ЯЖ №858907, ЯЖ №858908, виданих 15.10.2009 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.07.2008 року за №409, ВКК №197281 та зареєстрованих в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі відповідно за № 010930500050, №010930500051 та №010930500052, стверджується, що ОСОБА_2 також належали земельні ділянки площами 0,1591 га, 0,3598 га та 0,8409 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Струпківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.19-21).
Відповідно до заповіту, посвідченого 19.10.2009 року секретарем Струпівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 69, ОСОБА_2 заповіла земельні паї (державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №858906, ЯЖ №858907, ЯЖ №858909) своїй племінниці ОСОБА_1 - заявниці у цій справі (а.с. 13).
Відповідно до даних свідоцтва про смерть, переклад якого з російської на українську мову засвідчено бюро перекладів «40 мов», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Єршов Єршовського району Саратовської області, російської федерації, актовий запис №170239640002800309007 від 13.07.2023 року ( а.с. 14, 15).
Згідно довідки Струпківського старостинського округу Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області №585 від 14.12.2023 ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належали земельні ділянки площами 0,1591 га, 0,3598 га, 0,8409 га, 0,400 га, 0,703 га, 0,236 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Струпківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області. Заповіт від імені ОСОБА_2 посвідчувався 19.10.2009 року у вказаному старостинському окрузі за № 69 (а.с. 17).
Заявниця зверталася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В. із заявою від 29.12.2023 року про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом після смерті її тітки ОСОБА_2 ( а.с. 86 ).
Інформацією з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №75412457, виданого вказаним нотаріусом 12.01.2024 року, стверджується, що до вказаного реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи №5/2024 за номером у спадковому реєстрі 71842382, спадкодавець ОСОБА_2 (а.с.95).
З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 75412414, виданої вказаним нотаріусом 12.01.2024 року, вбачається, що у вказаному реєстрі містяться відомості щодо вищевказаного заповіту від 19.10.2009 року №69 (а.с. 93-94).
Відповідно до роз`яснення нотаріуса №456/02-14 від 23.10.2024 року, оскільки ОСОБА_1 подала копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , видане компетентними органами російської федерації, яке належним чином не легалізоване, тому неможливо встановити факт смерті особи, у зв`язку з чим виникає потреба звернутися до суду з метою встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 72 ).
З листа Коломийського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №2900/32.10.6-17/156 від 12.10.2024 року вбачається, що представнику заявника, ОСОБА_22 повідомлено про те, що відповідно до ст. 17 Закону України " Про державну реєстрацію актів цивільного стану " державна реєстрація смерті проводиться на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішенням суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пред`явлена копія свідоцтва про смерть, виданого відділом запису актів цивільного стану по Єршовському районі управління у справах запису актів цивільного стану Уряду Саратовської області на ОСОБА_2 не є підставою для державної реєстрації смерті ( а.с. 63 ).
Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000  року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:
-  встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);
-  встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);
-  встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);
-  визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
       Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
       У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша-друга статті 318 ЦПК України).
       Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.
       При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/1461/19.
       Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації факту смерті органом державної реєстрації.
       Відповідно до ч. 4,7 глави 1 розділу ІІ вищевказаних Правил, у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка немає необхідних для цього повноважень. Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
       Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами-членами СНД (зокрема, Україною і російською федерацією) та ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
       Крім того, 23.12.2022 року набрав чинності Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Відповідно до цього Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь.
       Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення.
       Разом з тим з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі. Відповідно до Закону України від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» Конвенція набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з російською федерації і республікою білорусь.
       Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
       Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
       Наведене дає підстави для висновку, що станом на день розгляду справи свідоцтво про смерть, видане на території російської федерації, не потребує будь-якої легалізації, про що вірно вказав суд першої інстанції у своєму рішенні і з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.08.2024 року у справі № 643/8133/23 (провадження № 61-3831св24), від 20.09.2024 року у справі № 522/15604/21 (п. 90 постанови) (провадження № 61-9233св24).
       Частинами 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Матеріалами справи підтверджено, що факт смерті тітки апелянти на території російської федерації зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави. Відділом запису актів цивільного стану по Єршовському районі управління у справах запису актів цивільного стану Уряду Саратовської області складено актовий запис №170239640002800309007 від 13.07.2023 року та видано відповідне свідоцтво про смерть, копія якого є у заявниці. 
       Враховуючи, що зазначене свідоцтво про смерть видано на підставі вимог законодавства іноземної держави, на території якої померла ОСОБА_2 , відсутні підстави для встановлення факту її смерті, оскільки повторна реєстрація смерті особи законодавством України не передбачена.
       Таким чином, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволені заяви. 
       Доводи апеляційної скарги щодо неповноти з`ясування судом обставин справи та не відповідність висновків суду обставинам справи є необґрунтованими, а тому не спростовують правильності висновків суду, наведених в оскаржуваному рішенні.
       Твердження апелянти про необхідність встановлення факту смерті суперечить вимогам законодавства України. 
       Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
       Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з наведених у скарзі мотивів не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покладаються на апелянтку. 
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову складено 13 березня 2025 року.
Суддя-доповідач:                                                                                    І.В. Бойчук
         Судді:                                                                               О.В.Пнівчук                                                                                               О.О. Томин