ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2025 року                                 
м. Харків
справа № 632/833/24
провадження № 22-ц/818/334/25 
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Пилипчук Н.П., Маміної О.В.
за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.
сторони справи:
позивач –  ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 01 серпня 2024 року ухвалене у складі судді Кочнєва О.В.,- 
ВСТАНОВИВ:
В травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача 119530,07 грн в якості компенсацію вартості належної їй на праві власності частки автомобіля марки «Toyota», моделі «Aventis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код – НОМЕР_2 , через неможливість поділу вказаного майна в натурі, враховуючи придбання вказаного автомобіля під час шлюбу між сторонами
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з 14.07.2021 по 14.03.2024 перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу подружжя придбали автомобіль марки «Toyota», моделі «Aventis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код – НОМЕР_2 , Оскільки спірний автомобіль є неподільним майном та перебуває у користуванні відповідача, належним способом захисту права власності на половину автомобілю позивач вважає стягнення з відповідача грошової компенсації у розмірі вартості частини автомобілю.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 01 серпня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення обґрунтовано тим, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вартості майна, що підлягає поділу. Спірний автомобіль не оформлений на території України, оскільки перебуває та зареєстрований на території Словацької республіки. Тому у вартість автомобіля повинні бути включені витрати на розмитнення автомобіля (зі значним процентом податку через рік випуску автомобіля) та витрати на постановку автомобіля на облік в сервісному центрі МВС (включаючи додаткові сплату податку та єдиного соціального внеску). Без легалізації автомобіля на території України позивач повинна була надати докази його вартості на території Словацької республіки. В той же час позивачка виходила з вартості автомобіля такої ж марки та такого ж року випуску, що є офіційно оформленим на території України. 
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не взято до уваги, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вартість спірного автомобіля була визначена апелянтом за даними сайтів оголошень продажу аналогічних автомобілів на території України. Відповідач не оспорював вказану вартість, не надав суду ніякого відзиву на позовну заяву стосовно заявлених позовних вимог, тому можливо вважати, що він погодився . Скаржник зазначила, що суд вийшов за межі позовних вимог, аддже з власної ініціативи взяв до уваги що автомобіль не зареєстрований в Україні.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14.03.2024 року у справі №632/2135/23, яке 16.04.2024 року набуло чинності, розірваний шлюб між сторонами, який був зареєстрований 14.07.2021 року (а.с.12).
Під час перебування у шлюбних відносинах відповідачем 22.09.2022 року був придбаний автомобіль марки «Тойота», моделі «Авенсіс», VIN-код – НОМЕР_2 , зареєстрований на території Словацької республіки, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується техпаспортом на вказаний автомобіль з перекладом інформації на українську мову (а.с.14-18).
Згідно інформації з Інтернету вартість аналогічного автомобілю складає 5999 доларів США , що за офіційним курсом долару США відносно гривні дорівнює 239060 грн ( а.с.19 – 24). 
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Також ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашньою господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуальною користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджують одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. 
Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суд має застосувати положення частини четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Відповідно до статей 77 - 80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Наданий позивачкою доказ на підтвердження вартості спірного автомобілю позивачкою є належним та допустимим, тому помилково не взятий судом до уваги. Судова колегія не погоджується з висновком суду про невідповідність зазначеної позивачкою вартості автомобілю в Україні з його вартістю у країні реєстрації, оскільки в супереч вимог ст, ст 12, 81 ЦПК України відповідач доведеного позивачкою розміру вартості майна що підлягає поділу не спростував. Тому зроблені судом висновки є припущенням.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими що спростовують викладені судом висновки. Тому апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду – скасувати з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути 119530,07 грн в якості компенсації належної їй частки на автомобіль марки «Toyota», моделі «Aventis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код – НОМЕР_2 та припинити право спільної сумісної власності позивачки на зазначений автомобіль.
У разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційна скарга та позовна заява підлягає задоволенню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути 3028 грн судового збору сплаченого в суді першої та апеляційної інстанції.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 01 серпня 2024 року – скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 119530,07 грн як компенсації належної їй частки у справі спільної сумісної власності на автомобіль марки «Toyota», моделі «Aventis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код – НОМЕР_2 .
Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на автомобіль марки «Toyota», моделі «Aventis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код – НОМЕР_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн судового збору сплаченого в суді першої та апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 січня 2025 року.
Головуючий                                                                 О.Ю.Тичкова

Судді                                                                                О.В.Маміна 

               Н.П.Пилипчук