ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1937/25 Справа № 208/7516/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Караул О. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,
за участю секретаря судового засідання — Гвоздєва М.С.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів,–

                                       В С Т А Н О В И Л А:

       У липні 2024 року  ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів (а.с. 1-5), в обґрунтування якого посилався на те, що рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.06.2024 року у справі №208/4517/24 позивача ОСОБА_2 визнано батьком дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести відповідні зміни до актового запису №904 вчиненого 23 жовтня 2012р. Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася у місті Кам`янське Дніпропетровської області, Україна (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ), зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, та видати нове свідоцтво про народження, внести прізвище дитини « ОСОБА_5 » та по батькові « ОСОБА_6 ».
Також, вказаним рішенням суду стягнуто на користь відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 15 травня 2024 р. і до досягнення дитиною повноліття. Зазначене рішення не оскаржувалось.
На стадії підготовчого провадження позов ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів був визнаний ОСОБА_2 у повному обсязі. 
Аліментні платежі на користь ОСОБА_3 сплачуються позивачем в повному обсязі.
В подальшому, судовим наказом Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10.07.2024 року у справі №208/3697/24 стягнуто з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 02 травня 2024 року і до повноліття дитини.
Позивач зауважив, що він не перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачами у справі та спільно вони не проживали, однак, за домовленістю між батьками, позивач сплачував аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у розмірі, що значно перевищував рекомендований розмір, встановлений абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України.
Між позивачем та ОСОБА_3 існувала раніше та існує наразі домовленість про розмір аліментів на доньку, який становить передбачену ч. 5 ст. 183 СК України частину заробітку (доходу) платника аліментів. Такий розмір аліментів, на думку позивача, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку доньки, оскільки позивач перебував на публічній службі та мав високий дохід, а відповідач ОСОБА_3 офіційно працює та має власний дохід, достатній для пропорційного вкладу у забезпечення та розвиток доньки.
Позивач звертає увагу суду, що позовна заява ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів була подана в умовах відсутності спору між сторонами виключно з метою офіційної реєстрації батьком дитини та фіксування досягнутої домовленості про розмір аліментів з огляду на якнайкраще забезпечення інтересів дитини.
Подібна домовленість також існувала між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 , якій позивач надавав як грошові кошти у розмірі, що перевищував рекомендований розмір аліментів, так і майно в натурі, необхідне для забезпечення матері та дитини.
Однак, відповідач ОСОБА_1 , в порушення досягнутих домовленостей, отримавши значну суму коштів на утримання сина ОСОБА_8 та коштів для придбання майна, наданих на виконання домовленості згідно ч. 1 ст. 190 СК України про передання відповідачу ОСОБА_1 нерухомого майна в рахунок аліментів на сина - трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 53,7 кв.м. та автомобіля марки «КІА SOUL», звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу із вимогою про стягнення аліментів, намагаючись максимізувати власний дохід всупереч інтересам дитини. Тож, на думку позивача, ОСОБА_1 , будучи повністю працездатною особою середнього віку, маючи вищу юридичну освіту, придбані їй позивачем житло та автомобіль, не працює, недбало веде побут дитини та роками забезпечує власне існування виключно за рахунок коштів, отриманих від позивача на утримання сина ОСОБА_8 .
З огляду на викладене, наявність рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.06.2024 року №208/4517/24 та судового наказу від 10.07.2024 року №208/3697/24, позивач наразі зобов`язаний сплачувати аліменти в більшому ніж встановлено законом розмірі, а саме половину заробітку (доходу) платника аліментів, замість однієї третини.
При цьому, позивач звертає увагу суду, що він і сам є особою пенсійного віку (65 років), тому потребує суттєвих витрат для підтримання власного здоров`я та профілактики вікових хвороб, тоді як відповідач ОСОБА_1 є повністю працездатною особою середнього віку з вищою юридичною освітою, не несе витрат на винайм житла, оскільки має придбані на кошти позивача житло у центрі міста Кам`янське та автомобіль, тобто має як фактичну можливість так і юридичний обов`язок заробляти власною працею кошти на утримання сина ОСОБА_8 .
ОСОБА_2 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, тож вважає, що передбачений законом розмір аліментів у випадку наявності двох дітей - третина заробітку (доходу), тобто по 1/6 частки на кожну дитину у декілька разів перевищуватиме рекомендований розмір аліментів, встановлений абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, таким чином, обов`язок батька на належне утримання обох дітей буде значно перевиконаний.
Позивач переконаний, що на день звернення до суду із позовом, наявне порушення принципу рівності обов`язків батьків - відповідач ОСОБА_1 не здійснює будь-якого фінансового вкладу в утримання малолітнього сина, обмежуючись лише формальним наданням місця проживання сину, тоді як позивач повністю фінансово утримує сина ОСОБА_8 , та, відповідно, його матір - відповідача ОСОБА_1 .
       На підставі викладеного, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10.07.2024 року №208/3697/24 з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з частки з усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку; зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі судового рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.06.2024 року №208/4517/24 з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з частки з усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. 
       Рішенням  Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів, задоволено.
Зменшено розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10.07.2024 року №208/3697/24 з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з частки з усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
Зменшено розмір аліментів, які стягуються на підставі судового рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.06.2024 року №208/4517/24 з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з частки з усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на по сплаті судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на по сплаті судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок (а.с. 100-104).
       Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу (а.с. 117-123), посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10.07.2024 року №208/3697/24 з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з частки з усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 скористалась своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін (а.с. 140).
Позивач ОСОБА_2 скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін (а.с. 144-150).
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін враховуючи наступне.
Зі змісту апеляційної скарги видно, що рішення суду оскаржується лише в частині зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10.07.2024 року №208/3697/24 з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з частки з усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, а тому в іншій частині колегія суддів рішення суду не переглядає.
Задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10.07.2024 року №208/3697/24 з позивача  ОСОБА_2  на користь відповідача ОСОБА_1  на утримання сина ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4  з  частки з усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.06.2024 року №208/4517/24 позивача визнано батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести відповідні зміни до актового запису №904 вчиненого 23 жовтня 2012 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася у місті Кам`янське Дніпропетровської області, Україна (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ), зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, та видати нове свідоцтво про народження, внести прізвище дитини « ОСОБА_5 » та по батькові « ОСОБА_6 ».
Цим рішенням також стягнуто на користь відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 15 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення набрало законної сили 29.07.2024 рлку.
Крім того, судовим наказом Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10.07.2024 року №208/3697/24 стягнено з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 02 травня 2024 року і до повноліття дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Ч. 5 ст. 183 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно із частиною першою статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.12.2022 року №727/1599/22, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Наведений правовий висновок Верховного Суду є послідовною практикою, так, у постанові від 10.10.2023 №682/2454/22-ц Верховний Суд знову зауважив, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так зміна і сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
З огляду на наявність рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.06.2024 №208/4517/24 та судового наказу від 10.07.2024 року №208/3697/24, позивач ОСОБА_2 наразі зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів.
При цьому, судом враховано те, що з вказаного щомісячного доходу позивача ОСОБА_2 передбачений законом розмір аліментів у випадку наявності двох дітей - третина заробітку (доходу), тобто по 1/6 частки на кожну дитину, становитиме 15 815,44 грн, що майже в п`ять разів перевищує рекомендований розмір аліментів на одну дитину та повною мірою забезпечить утримання дітей.
А також те, що відповідач ОСОБА_1 має рівний з позивачем ОСОБА_2 обов`язок, встановлений ч. 1 ст. 180 СК України, утримувати дитину до досягнення нею повноліття, однак відповідач ніяк не аргументує і документально не підтверджує, яким чином та за які кошти вона виконує свою частину обов`язку утримання сина, будучи непрацевлаштованою, тобто не маючою самостійного доходу, що підтверджується наявною у справі копією її трудової книжки.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині в частині зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10.07.2024 року №208/3697/24 з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з частки з усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності у апелянта підстав вважати, що існували обставини, які викликали сумніви в об`єктивності та неупередженості судді колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказані обставини були предметом розгляду в суді першої інстанції та була постановлена ухвала з цього питання в якій наведено мотиви суду щодо відхилення підстав для відводу судді, який ухвалив рішення у даній справі. 
Посилання апелянта на те, що вона є стягувачем аліментів та згідно Закону України “Про судовий збір” звільнена від сплати судового збору за позовом про стягнення аліментів, а тому стягнення з неї на користь позивача судового збору є порушенням її прав є безпідставними оскільки апелянт у даній справі є відповідачем, а тому положення п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України “Про судовий збір” на неї не розповсюджуються.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів погіршення майнового стану позивача, щодо наявності між ними досягнутої домовленості щодо розміру аліментів на утримання сина, щодо наявності у позивача іншої малолітньої дитини, а також щодо стану здоров`я дитини ОСОБА_9 вже були предметом розгляду в суді першої інстанції та яким судом була надана обґрунтована правова оцінку, підстави для надання повторної правової оцінки відсутні.
Доводи скарги про те, що звернення ОСОБА_3 до суду з позовом до позивача про визнання батьківства та стягнення аліментів штучно створено позивачем з метою в подальшому ініціювати в судовому порядку питання про зменшення аліментів, що стягуються на користь апелянта на утримання сина колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи зроблені лише на припущеннях.
Доводи скарги про те, що судом не було враховано інтереси дитини не беруться до уваги оскільки колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів не порушує право дитини на гідний рівень життя, відповідає принципу якнайкращого забезпечення його інтересів, буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку.
Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
       Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  — залишити без задоволення.
       Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2024 року в оскаржуваній частині — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                  М.Ю. Петешенкова

                                                                        Т.П. Красвітна