ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 січня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/1001/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чабаненко С.В. (доповідач),
                               суддів:  Юрко І.В., Білак С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.07.2024 в адміністративній справі №280/1001/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування вимог та рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якій позивач просив суд: 
- визнати протиправними та скасувати вимогу від 06.08.2018 № ф-1375-23 в частині визначення недоїмки в сумі 19154,43 грн; рішення від 21.08.2018 № 0105234907/827 повністю; рішення від 05.11.2021 № 158692405/827 повністю; вимогу від 19.01.2022 № ф-1375-23 повністю;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області Державної податкової служби України внести зміни в інтегровану картку платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме виключити борг з ЄСВ, нарахований за період з 2013 по 2019 роки, та здійснити перерозподіл стягнутих 16124,65 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.07.2024 в адміністративній справі №280/1001/24  позов задоволено частково.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами наявними в матеріалах справи, що 06.08.2018 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області (правонаступником якого є відповідач) сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1375-23, відповідно до якої станом на 31.07.2018 заборгованість ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зі сплати єдиного внеску становить 23257,73 грн., в т.ч. недоїмка 23257,73 грн. 
21.08.2018 ГУ ДФС у Запорізькій області прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 0105234907/827, яким до позивача застосовано штраф за період з 26.01.2013 по 16.12.2016 у розмірі 92,82 грн. та нараховано пеню за період з 21.01.2015 по 16.12.2016 у розмірі 6572,81 грн.
05.11.2021 ГУ ДПС у Запорізькій області прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 158692405/827, яким до позивача застосовано штраф за період з 21.01.2015 по 20.11.2019 у розмірі 1230,74 грн. та нараховано пеню у розмірі 8955,62 грн.
19.01.2022 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1375-23, відповідно до якої станом на 31.12.2021 заборгованість ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зі сплати єдиного внеску становить 45239,25 грн., в т.ч. недоїмка 27526,78 грн., штрафи 2184,04 грн., пеня 15528,43 грн. Так, до вимоги включено штрафи та пеня на підставі рішень контролюючого органу від 21.08.2018 № 0105234907/827 та від 05.11.2021 № 158692405/827.
Представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом з питань нарахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) єдиного соціального внеску.
Листом ГУ ДПС у Запорізькій області від 15.01.2024 № 1359/6/08-01-24-02-06 на зазначений запит надано роз`яснення, відповідно до яких органи ДПС здійснюють контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю єдиного внеску з 01.10.2013. До зазначеної дати (01.10.2013) контроль за сплатою страхових внесків здійснювався органами Пенсійного фонду України. На момент передачі даних з Пенсійного фонду України в інтегрованій картці особового рахунку платника обліковувалась заборгованість у сумі 3 290,33 грн. В подальшому, позивачу проведені нарахування єдиного соціального внеску, а саме:
за 2013 рік по строку 21.10.2013 нараховано 1194,03 грн. (мінімальна заробітна плата 2013 року 1194,03 грн. х 34,7 відсотки = 398,01 грн. в місяць, за 3 місяці відповідно 398,01 грн. х 3 = 1194,03 грн.), по строку 20.01.2014 нараховано 1218,67 грн. (мінімальна заробітна плата 2013 року 1147,00 грн. х 34,7 відсотки = 398,01 грн. в місяць, з грудня 2013 року - 1218,67 грн. 1 місяць грудень 2013 року 1218,67 грн. х 34,7 відсотки = 422,65 грн. в місяць);
за 2014 рік відповідно по термінам 22.04.2014; 21.07.2014; 20.10.2014; 20.01.2015 нараховано 5071,80 грн. (мінімальна заробітна плата з січня 2014 року 1218,00 грн. х 34,7 відсотки = 422,65 грн. в місяць);
за 2015 рік відповідно по термінам 20.04.2015; 20.07.2015 нараховано 2535,90 грн. (мінімальна заробітна плата з січня 2014 року 1218,00 грн. х 34,7 відсотки = 422,65 грн. в місяць); по терміну 19.10.2015 1323,47 грн. (мінімальна заробітна плата за липень-серпень 2015 року 1218,00 грн. х 34,7 відсотки = 422,65 грн. в місяць; за вересень 2015 року - 1378,00 грн. х 34,7 відсотки = 478,17 грн.); по терміну 19.01.2016 1434,51 грн. (мінімальна заробітна плата з жовтня 2015 по грудень 2015 року 1378,00 х 34,7 відсотки = 478,17 грн. в місяць);
за 2016 рік по терміну 19.04.2016 - 909,48 грн. (мінімальна заробітна плата за січень-березень 2016 року 1378,00 грн. х 22 відсотки = 303,16 грн. в місяць); по терміну 19.07.2016 - 941,16 грн. (мінімальна заробітна плата за квітень 2016 року 1378,00 грн. х 22 відсотки = 303,16 грн. в місяць; за травень-червень 2016 року - 1450,00 грн. х 22 відсотки = 319,00 грн.); по терміну 19.10.2016 - 957,00 грн. (мінімальна заробітна плата з липня по вересень 2016 року 1450,00 грн. х 22 відсотки = 319,00 грн. в місяць); по терміну 19.01.2017 - 990,00 грн. (мінімальна заробітна плата з жовтня по листопад 2016 року 1450,00 грн. х 22 відсотки = 319,00 грн. в місяць; за грудень 2016 року - 1600,00 грн. х 22 відсотки = 352,00 грн.);
за 2017 рік відповідно по термінам 19.04.2017, 19.07.2017, 19.10.2017, 09.02.2018 - 8448,00 грн. (мінімальна заробітна плата з січня 2017 року 3200 грн. х 22 відсотки = 704,0 грн./міс.);
за 2018 рік відповідно по термінам 19.04.2018, 19.07.2018, 19.10.2018, 21.01.2019 - 9828,72 грн., або 2457,18 грн. за кожний квартал (мінімальна заробітна плата з січня 2018 року 3723 грн. х 22 відсотки = 819,06 грн./міс.);
за 2019 рік по строку 19.04.2019, 19.07.2019 - 5508,36 грн. (мінімальна заробітна плата 2019 року 4173 х 22 відсотки = 918,06 грн. в місяць).
Таким чином за період з 2013 по 2019 роки в ІКП платника нараховано єдиного соціального внеску на загальну суму 40 361,10 грн. Проте, фактично сплачено у сумі 16 124,65 грн. В результаті проведеного аналізу ІКП було встановлено, що платником порушувалися граничні терміни сплати єдиного соціального внеску.
Виходячи з вищенаведеного, до платника застосовані фінансові санкції, які відображені в ІКП платника, а саме:
винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 21.08.2018 № 0105234907/827 за період з 26.01.2013 по 16.12.2016 в загальній сумі 7 526,11 грн. (штрафна санкція - 953,30 грн. та пеня 6572,81 грн.);
винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 05.11.2021 № 158692405/827 за період з 21.01.2015 по 20.11.2019 в загальній сумі 10 186,36 грн. (штрафна санкція 1 230,74 грн. та пеня 8 955,62 грн.).
Станом на 13.12.2023 за даними інформаційних систем ДПС України по ФОП ОСОБА_1 заборгованість з єдиного внеску з урахуванням переданої заборгованості з Пенсійного фонду складає 45 239,25 грн.
Також, на адвокатський запит представника позивача надано відповідь від 15.01.2024 № 1359/6/08-01-24-02-06, згідно якої ФОП ОСОБА_1 подано Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб за 2013-2019 роки, з самостійно задекларованими сумами нарахованого єдиного внеску, а саме:
Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 11.03.2014 № 1404207314 за 2013 рік з нарахованою сумою єдиного внеску у розмірі 0,00 грн.;
Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 28.01.2015 № 1503386642 за 2014 рік з нарахованою сумою єдиного внеску у розмірі 0,00 грн.;
Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 08.02.2016 № 1604414336 за 2015 рік з нарахованою сумою єдиного внеску у розмірі 0,00 грн.;
Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 06.02.2017 № 1700013605 за 2016 рік з нарахованою сумою єдиного внеску у розмірі 3797,64 грн.;
Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 09.02.2018 № 11074 за 2017 рік з нарахованою сумою єдиного внеску у розмірі 0,00 грн. (звіт вважається не прийнятим до реєстру застрахованих осіб, згідно квитанції 2 в таблиці 2 додатку 5 в жодному рядку не зазначено сума нарахованого єдиного внеску);
Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 04.02.2019 № 8023 за 2018 рік з нарахованою сумою єдиного внеску у розмірі 9828,72 грн.;
Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 06.11.2019 № 33486 за 2019 рік з нарахованою сумою єдиного внеску у розмірі 5508,36 грн.
Вважаючи оскаржувані вимоги та рішення протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для  часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (тут та надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є, крім іншого, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. 
Згідно п. 1, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску; подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України.
За правилами, встановленими ч. 4 ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», обов`язки платників єдиного внеску виникають: у осіб, зазначених в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. (абзац 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції станом на 01.01.2017).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VІІ внесено зміни до абзацу 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: слова "році" та "року" замінити відповідно словами "кварталі" та "кварталу". 
Після внесених змін норма викладена в такій редакції: «У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску».
Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Платники єдиного внеску, зазначені у п.п. 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз. 3 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).
Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. (частина десята статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).
Податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. (пункт 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).
Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449; у редакції, чинній на момент формування оскаржуваної вимоги).
Пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 визначено, зокрема, що податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;
платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.
Згідно з п. 4 розділу VI Інструкції № 449, крім іншого, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.
Відповідно до п. 5 розділу VI Інструкції № 449, серед іншого, у разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення податкового органу або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).
З аналізу наведених вище положень слідує, зокрема, що у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску податковий орган на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.
При цьому, відповідно до чинного законодавства проведення перевірки платника єдиного внеску не є єдиною і обов`язковою передумовою для винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки).
Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджено письмовими доказами наявними в матеріалах справи, що ОСОБА_1 зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця, отже позивач мала обов`язок нарахування та сплати єдиного соціального внеску.
Разом із тим, у постанові від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив і у постановах від 23.01.2020 № 480/4656/18, від 19.05.2020 у справі № 560/1959/19.
Матеріали справи містять довідку форми ОК-7, відповідно до якої позивач у період з травня 2014 року по грудень 2021 року була найманим працівником і єдиний внесок за неї сплачували роботодавці.
В той же час, відповідно до листа ГУ ДПС у Запорізькій області від 15.01.2024 № 1359/6/08-01-24-02-06, ФОП ОСОБА_1 подано до контролюючого органу, серед іншого, Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 06.02.2017 № 1700013605 за 2016 рік з нарахованою сумою єдиного внеску у розмірі 3797,64 грн.; Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 04.02.2019 № 8023 за 2018 рік з нарахованою сумою єдиного внеску у розмірі 9828,72 грн.; Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 06.11.2019 № 33486 за 2019 рік з нарахованою сумою єдиного внеску у розмірі 5508,36 грн. 
Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у 2016, 2018, 2019 роках позивач займалася господарською діяльністю, отримувала від неї дохід, який самостійно задекларувала, як і задекларувала зобов`язання зі сплати єдиного внеску, отже за вказані періоди нарахування єдиного соціального внеску є правомірними та скасуванню не підлягають, незважаючи на отримання позивачем із 23.06.2019 статусу пенсіонера за віком. 
Крім того, у період з 2013 року по квітень 2014 року позивач не була найманим працівником, що вбачається із матеріалів справи, та позивачем не заперечується, а отже нарахування за 2013 рік в сумі 2412,70 грн. та за 4 місяці 2014 року в сумі 1690,60 грн. є правомірними.
Також, на момент передачі даних з Пенсійного фонду України до податкового органу в інтегрованій картці позивача обліковувалась заборгованість у сумі 3 290,33 грн. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що вимога Головного управління ДФС у Запорізькій області від 06.08.2018 № Ф-1375-23 є правомірною в частині, якою від ОСОБА_1 вимагається сплатити єдиний соціальний внесок в розмірі 3 797,64 грн. (за 2016 рік), 4914,36 грн. (за І та ІІ квартали 2018 року), 2412,70 грн. (за 2013 рік), 1690,60 грн. (за 4 місяці 2014 року), 3 290,33 грн. (станом на 01.10.2013), що сумарно становить 16105,63 грн.
Однак, колегія суддів враховує, що позивач з 2013 року по 2016 рік сплатила єдиний внесок в сумі 9970,98 грн., що не заперечується сторонами.
Отже, несплачена заборгованість позивача, яка нарахована правомірно за зазначений період, становить 6134,65 грн.
Враховуючи вищенаведене, вимога Головного управління ДФС у Запорізькій області від 06.08.2018 № Ф-1375-23 підлягає скасуванню в частині, якою від ОСОБА_1 вимагається сплатити єдиний соціальний внесок в розмірі 17123,08 грн. (23257,73 грн. 6134,65 грн.).
Стосовно рішень від 21.08.2018 № 0105234907/827 та від 05.11.2021 № 158692405/827 колегія суддів зазначає наступне.
Так, контролюючим органом при прийнятті зазначених рішень не враховано, що позивач у період з травня 2014 року по грудень 2021 року була найманим працівником і єдиний внесок за неї сплачували роботодавці. Отже, у зазначений період (крім 2016, 2018, 2019 років) ОСОБА_1 не мала обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок. Проте, при обчисленні штрафів та пені відповідач не зважав на зазначені обставини, отже такі рішення не можна визнати такими, що прийняті обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для їх прийняття.
Звідси, дані рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню в повному обсязі.
Стосовно вимоги Головного управління ДПС у Запорізькій області від 19.01.2022 № Ф-1375-23, то вона є правомірною в частині, якою від позивача вимагається сплатити єдиний внесок в сумі 6134,65 грн. (що встановлено вище), 4914,36 грн. (за ІІІ та ІV квартали 2018 року), 5 508,36 грн. (за 2019 рік), що сумарно становить 16557,37 грн.
При цьому, суд першої інстанції правомірно врахував, що позивач у 2019 році сплатила єдиний внесок в сумі 6153,67 грн., що не заперечується сторонами.
Отже, несплачена заборгованість позивача, яка нарахована правомірно, за зазначений період становить 10403,70 грн.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що вимога Головного управління ДПС у Запорізькій області від 19.01.2022 № Ф-1375-23 підлягає скасуванню в частині, якою від ОСОБА_1 вимагається сплатити єдиний соціальний внесок в розмірі 17123,08 грн. (27526,78 грн. - 10403,70 грн.) за основним платежем, а також в частині штрафу в сумі 2184,04 грн. та пені в сумі 15528,43 грн.
Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління ДПС у Запорізькій області Державної податкової служби України внести зміни в інтегровану картку платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме виключити борг з ЄСВ, нарахований за період з 2013 по 2019 роки та здійснити перерозподіл стягнутих з неї 16124,65 грн. слід зазначити наступне.
За визначенням пункту 2 розділу І Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу; коректність даних інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається у підсистемах інформаційної системи, первинним показникам та встановленим алгоритмам (правилам) логічного і арифметичного контролю.
Відповідно до положень пункту 1 розділу ІІ Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 № 5, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.
ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.
Інформаційна система після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.
Слід зазначити, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відомості, внесені податковим органом до баз даних, є податковою інформацією, що повинна відповідати принципу достовірності та відображати дійсний стан розрахунків платника з бюджетом.
Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.12.2023 у справі № 813/2689/17.
Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ефективним способом відновлення прав позивача є зобов`язання Головного управління ДПС у Запорізькій області здійснити коригування даних в інтегрованій картці позивача за платежем «Єдиний внесок для фізичних осіб підприємців, у т.ч. осіб, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність» шляхом виключення суми у розмірі 17123,08 грн. за основним платежем, а також в частині штрафу в сумі 2184,04 грн. та пені в сумі 15528,43 грн.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.07.2024 в адміністративній справі №280/1001/24,-  залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.07.2024 в адміністративній справі №280/1001/24,- залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом. 

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак