ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 р. 	Справа № 440/15880/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Калиновського В.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2024, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 04.06.24  по справі № 440/15880/23
за позовом     ОСОБА_1  
до      Головного управління Національної поліції в Полтавській області                      
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 ( далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі – відповідач, ГУ НП в Полтавській області), в якому просила:
- визнати протиправними дії, які полягають у невключені при розрахунку позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби індексації грошового забезпечення у розмірі - 1620,09 грн;
- зобов`язати здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби відповідно до положень ч.1 ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ з урахуванням індексації грошового забезпечення у розмірі 1620,09 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що, що звільнена зі служби в поліції з виплатою одноразової грошової допомоги, яка обчислена без урахування індексації грошового забезпечення, що на переконання позивача, є порушенням її прав та законних інтересів.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2024 року  адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у невключенні при розрахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції індексації грошового забезпечення.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 (двадцять п`ять) повних календарних років служби відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням індексації грошового забезпечення у розмірі 1620,09 грн ( одна тисяча шістсот двадцять гривень дев`ять копійок), з урахуванням попередньо виплаченої суми.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області (код ЄРДПОУ 40108630) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону, індексація не входить до складу грошового забезпечення, а є встановлений законом механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг, яка проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, тобто залежить від того, чи перевищила величина індексу споживчих цін поріг індексації, а тому не має постійного характеру та у відповідності до пункту 23 розділу І Порядку №260 не підлягає врахуванню при нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні. 
Таким чином, на думку відповідача, ГУНП правомірно не враховано при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні позивача індексацію грошового забезпечення поліцейського.
Крім того, апелянт вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовними вимогами до ГУНП в Полтавській області щодо перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення у розмірі 1620,09 грн.
Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу відповідача.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач проходила службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції України.
Наказом ГУНП в Полтавській області від 30.12.2021 № 699 о/с звільнено зі служби в поліції  за п.2 ч.1 ст. 77 (через хворобу) майора поліції ОСОБА_1 , слідчого організаційно – методичного відділу слідчого управління. Цим наказом визначено за необхідне виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні за 25 років.
29.08.2023 позивач звернулася до ГУНП в Полтавській області із запитом на отримання публічної інформації, у якому просила надати довідку про грошове забезпечення за останні 24 місяці перед звільненням позивача та довідку про розмір індексації грошового забезпечення за останні 24 місяці перед звільненням.
Листом відповідача направлено позивачу довідку про розмір грошового забезпечення та індексації за останні 24 місяці перед звільненням з січня 2020 по грудень 2021 року.
Також позивач звернулася до ГУНП в Полтавській області із запитом на отримання публічної інформації, у якому просила надати відомості про, зокрема, щодо складових нарахування та виплати індексації при звільненні з розрахунку на повний місяць, чи була врахована індексація грошового забезпечення у розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні позивача.
Листом ГУНП в Полтавській області від 05.09.2023 позивачу повідомлено, що індексація за грудень 2021 року нараховано в сумі 1620,09 грн за весь місяць та виплачена в сумі 1595,79 (за відрахуванням військового збору (1,5 %). Повідомлено, що індексація не є видом грошового забезпечення та не може бути включено до розміру грошового забезпечення для обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до наказу МВС від 06.04.2016 № 260.
Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обчисленні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи  позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для включення індексації грошового забезпечення у розмірі 1620,09 грн грн (місячний розмір індексації станом на грудень 2021 року) до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивача.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктами 4, 5 частини десятої статті 62 Закону № 580-VIII поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України; у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Згідно з частиною п`ятою статті 94 Закону № 580-VIII грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку № 260 (у редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Абзацом 1 пункту 6 розділу VI Порядку № 260 передбачено, що нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.
Статтею 18 Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі також – Закон № 2017-III) визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
За приписами статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі також – Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення – це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Частиною другою статті 6 Закону № 1282-XII передбачено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі – Порядок № 1078).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення поліцейських.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Предметом спору у цій справі є обчислення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, без урахування індексації грошового забезпечення.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги Головне управління Національної поліції в Полтавській області наполягає на тому, що індексація не входить до складу грошового забезпечення поліцейських, перелік видів грошового забезпечення є вичерпним. Тому, на думку відповідача, включення індексації до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції суперечить нормам спеціального законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Згідно з частиною п`ятою статті 94 Закону № 580-VIII грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Статтею 18 Закону № 2017-III визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Водночас згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення поліцейських.
Статтею 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Системний аналіз наведеного правового регулювання свідчить про те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 КЗпП України наголосив, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.
На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Крім того, Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.
Таким чином, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи із служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 420/19450/21, від 11 квітня 2024 року у справі № 240/34639/22.
Отже, колегія суддів вважає, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення поліцейських для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що позивачу в період з жовтня 2020 року по грудень 2021 року виплачувалася індексація грошового забезпечення, що підтверджується довідкою про виплату позивачу індексації грошового забезпечення, що надана позивачу листом ГУНП в Полтавській області від 05.09.2023 вих.29/153зі.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що індексація мала постійний характер, виплачувалась у складі грошового забезпечення щомісячно.
З матеріалів справи, а саме з довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП в Полтавській області № 1805/115/29/10/01-23 від 12.12.2023 року, також встановлено, що розмір грошового забезпечення для обчислення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 при звільненні з розрахунку за повний місяць становив 14 284,90 грн, яка складається з: посадовий оклад - 2500 грн, спеціальне звання - 2000 грн, надбавка за стаж служби в поліції (50%) - 2250 грн, надбавка за спецтфічні умови проходження служби (40%) - 2700 грн, премія (51,163%) - 4834,90 грн.
Зазначені обставини свідчать про те, що обчислення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 зі служби в поліції, відбулося без урахування індексації грошового забезпечення, яка виплачувалася позивачу перед звільненням.
За такого правового регулювання колегія суддів зазначає, що у цій справі обчислюючи розмір одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, без індексації грошового забезпечення, відповідач діяв неправомірно.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.11.2024 року у справі № 200/638/24.
Враховуючи викладене, аналізуючи наведені норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у невключенні при розрахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції індексації грошового забезпечення та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 (двадцять п`ять) повних календарних років служби відповідно до положень частини першої   статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням індексації грошового забезпечення у розмірі 1620,09 грн ( одна тисяча шістсот двадцять гривень дев`ять копійок), з урахуванням попередньо виплаченої суми.
Щодо посилань апелянта на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України  (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі- Закон № 2352-ІХ), який набрав чинності з 19.07.2022, частини 1 і 2 статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України викладені у рішеннях від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 та від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд у справі №260/3564/22 (рішення від 06.04.2023) дійшов висновку про поширення дії частини 1 статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
У згаданому рішенні у справі №260/3564/22 Верховний Суд констатував, що зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.
Приведений правовий висновок також підтримано у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2024 року у справі № 620/14688/23.
Зважаючи на приписи частини 5 статті 242 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформовані у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі № 260/3564/22 та у постанові від 01.10.2024 у справі №620/14688/23.
Повертаючись до обставин цієї справи необхідно зазначити, що позивач звільнена зі служби в поліції 30.12.2021 року тобто, до набрання чинності Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», а отже відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України  (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, звертаючись 24.10.2023 до суду із позовом щодо невключення при розрахунку позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби індексації грошового забезпечення у розмірі - 1620,09 грн ОСОБА_1 не пропустила строк звернення до суду із цими позовними вимогами.
Також слід зазначити, що ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 року вже була надана правова оцінка доводам позивача щодо причин пропуску строку звернення до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2024 року по справі № 440/15880/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2024 по справі № 440/15880/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.М. Мінаєва    В.А. Калиновський