ОКРЕМА ДУМКА
судді ОСОБА_1 
 
справа № 756/10559/23
провадження № 51-3301км24
 
Не погоджуюсь із рішенням, ухваленим Верховним Судом, при розгляді касаційної скарги захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженої ОСОБА_3 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 серпня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 06 травня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023105050000866, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з таких підстав.
Як убачається зцього кримінального провадження, судовий розгляд відбувся у спрощеному провадженні в порядку, передбаченому статтями 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження. Районний суд вбачав із доданих до обвинувального акту матеріалів, що ОСОБА_3 , яку було представлено захисником, беззаперечно визнала свою винуватість, не оспорювала встановлених досудовим розслідуванням обставин і надала згоду на розгляд обвинувального акта за її відсутності, а також їй було відомо про наслідки розгляду кримінального провадження у спрощеному провадженні, передбачені ч. 2 ст. 302 КПК України.
Зі змісту оскаржуваної ухвали від 06 травня 2024 року вбачається, що апеляційний суд, переглядаючи вказаний вирок, проаналізував доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_3 , які є аналогічними доводам касаційної скарги захисника, та надав на них обґрунтовані відповіді.
Так, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні встановив, що до обвинувального акта в цьому кримінальному провадженні з клопотанням про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні прокурор, серед іншого, долучив письмову заяву підозрюваної ОСОБА_3 , складену в присутності захисника ОСОБА_4 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно із ч. 2 ст. 302 КПК України. Зокрема, що ОСОБА_3 буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, а також згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.
При цьому, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вказаним документом спростовуються твердження засудженої, що вона підписувала процесуальні документи без участі захисника, нібито внаслідок того, що працівники поліції запевнили її, що все буде добре. 
Також колегія суддів суду апеляційної інстанції наголошувала на тому, що згода на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні або в судовому засіданні залежить насамперед від волевиявлення особи. Разом з тим апеляційний суд дійшов висновку, що зміст апеляційної скарги, у якій ОСОБА_3 стверджує про нібито допущені під час дізнання процесуальні порушення й одночасно із цим не заперечує, що на час вчинення кримінального проступку не мала права на придбання метадону, оскільки не отримувала замісної терапії, а також висловлює незгоду з вироком у частині призначення їй покарання за сукупністю вироків, свідчить про те, що її волевиявлення на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні було вільним, однак вона не погоджується з вироком у частині призначеного покарання.
Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_3 підписала договір про надання правової допомоги від 15 серпня 2023 року (далі - Договір) з адвокатом ОСОБА_4 .  Зокрема, у протоколі роз`яснення права на захист від 15 серпня 2023 року засуджена власноручно зазначила, що бажає скористатись кваліфікованою правовою допомогою адвоката ОСОБА_4 . 
Указані обставини надали апеляційному суду підстави вважати, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , які є аналогічними доводам касаційної скарги її захисника, про те, що вона просто підписала низку документів, зміст яких їй не роз`яснювали, не відповідають дійсності.
Крім того, суд апеляційної інстанції зважив на те, що згідно з п. 2.1 Договору адвокат має право представляти інтереси клієнта у кримінальному провадженні № 12023105050000866 в усіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності, а не перед підприємствами, установами та організаціями, як про це йдеться в апеляційній скарзі. 
Разом з тим апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки Оболонське УП ГУНП у м. Києві є територіальним підрозділом ГУНП у м. Києві, тобто державної установи, і такою установою є Оболонська окружна прокуратура м. Києва, у яких адвокат ОСОБА_4 представляв інтереси ОСОБА_3 у конкретному кримінальному провадженні, то посилання на відсутність у адвоката належних повноважень захисника є надуманими.
Водночас, суд апеляційної інстанції врахував, що ОСОБА_3 було вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваної, передбачені Конституцією України, КПК України та іншими законами. До того ж, суд відмітив, що до обов`язків дізнавача не входить роз`яснення підозрюваній, яке їй може бути призначено покарання, оскільки це повноваження суду, а також про можливість звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, яка передбачає добровільне звернення особи до лікувального закладу та початок лікування від наркоманії, а не задля уникнення кримінальної відповідальності.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції не було розглянуто необхідність призначення розгляду обвинувального акта у судовому засіданні та виклику для участі в ньому учасників кримінального провадження відповідно до ч. 3 ст. 382 КПК України, зважаючи на те, що розгляд кримінального провадження міг закінчитися призначенням покарання у виді реального позбавлення волі, то вважаю за необхідне зазначити таке.
У частині 3 ст. 382 КПК України передбачено, що суд має право призначити розгляд
у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне. 
Отже, вирішення зазначеного питання є проявом дискреційних повноважень суду, що слідує з наведених положень процесуального закону, а призначення розгляду обвинувального акта в судовому засіданні та виклик для участі в ньому учасників кримінального провадження є правом, а не обов'язком суду. А тому суд першої інстанції, діючи відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України та з урахуванням ст. 382 КПК України, встановивши, що обвинувачена згодна з розглядом обвинувального акта, що було підтверджено наявними документами, дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду провадження в спрощеному порядку.
При цьому, такі доводи також були предметом перевірки апеляційного суду, який, урахувавши, що до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні було додано належним чином оформлені процесуальні документи, дійшов висновку про те, що підстав призначати судове засідання та викликати всіх учасників кримінального провадження лише для з`ясування у  ОСОБА_3 , чи ознайомлювалася вона з документами, які підписувала, і чи роз`яснювали їй їх зміст та наслідки, в суду не було.
Отже, апеляційний суд, перевіривши вирок суду першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, зокрема у суді першої інстанції допущено не було.
Таким чином, вважаю рішення судів попередніх інстанцій такими, що відповідають вимогам ст. 370 КПК України.
 
Суддя                                                                                                         ОСОБА_1