ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/3203/24  Номер провадження 22-ц/814/1128/25	Головуючий у 1-й інстанції Подмаркова Ю. М.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Дряниці Ю.В.
Суддів: Бутенко С.Б., Чумак О.В.
розглянувши в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Нікітенка Дмитра Юрійовича на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2024 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2024 року АТ "АКЦЕНТ-БАНК" звернулось до суду з прозовом до ОСОБА_1 , у якому просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.06.2021 у розмірі 26 478,82 грн станом на 10.09.2024, яка складається з: 21 821,70 - заборгованості за кредитом; 4 657,12 грн - заборгованості за відсотками, судові витрати у розмірі 3 028,00 грн.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 19.06.2021 відповідач ОСОБА_1 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.
Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору.
Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв`язку з чим станом на 10.09.2024 має заборгованість 26 478,82 грн.
Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2024 року позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк»" заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.06.2021, станом на 10.09.2024, у розмірі 26 478 грн. 82 коп., з яких 21 821,70 грн. - заборгованість за кредитом; 4 657,12 грн - заборгованість за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" витрати по сплаті судового збору у сумі 3 028 грн. 
В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково у розмірі 9844,34 грн., стягнути з ОСОБА_1 судовий збір сплачений у суді першої інстанції у розмірі 1 125,75 грн. та стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 10 000,00 грн., стягнути з Акціонерного товариства "Акцент-Банк" на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у апеляційній інстанції в розмірі 15000,00 грн. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про стягнення з відповідача відсотків за кредитом, допустивши грубе порушення норм цивільного права. 
Апелянт вказує, що суд першої інстанції некоректно застосував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц, оскільки обставини справи щодо якої подано апеляційну скаргу та на яку посилається суд суттєво відрізняються. У оскаржуваній справі суд мав би звернути увагу на відсутність погоджених істотних умов договору, що підтверджується практикою Верховного Суду, зокрема постановою у справі №342/180/17 від 03.07.2019, суд беззаперечно взяв як доказ від позивача Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та Тарифи по картці «Зелена», хоча вказані документи не місять підпису відповідача та не доведено, що редакція у якій вони були додані до позову відповідає тій редакції з якою був ознайомлений відповідач. Крім того, суд жодним чином не взяв до уваги та не відобразив у своєму рішенні контр-розрахунок та виписку надану відповідачем до відзиву на позовну заяву.
Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно встановлених судом першої інстанції обставин, 19.06.2021 ОСОБА_1 підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "А-Банк", відповідно до якої до укладання цієї угоди ознайомився з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк» (в тому числі з правами та обов`язками), Тарифами та їй надана повна інформація про фінансові послуги. Також він підтвердив, що дана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, умови якого йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. 
Районним судом також встановлено, що відповідач погоджується, що Банк має право: зменшувати або збільшувати розмір кредитного ліміту; надає право та доручає Банку здійснювати договірне списання коштів з усіх рахунків відкритих в АТ «А-Банк» без додаткових розпоряджень, для погашення будь яких грошових зобов`язань, що випливають з умов договору або будь якого іншого договору укладеного у майбутньому між ним та Банком; просить вважати наведений зразок його електронного підпису або його аналог обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в Банку; визнає, що електронний підпис є аналогом його власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтверджує, що всі наступі правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів , повідомлень) можуть вчинятися ним з використанням електронного підпису.
Крім того, 19.06.2021 відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена», згідно якого сума/ліміт кредиту становить до 200 000 грн, строк кредитування 240 місяців з правом автоматичного продовження. Кредитні кошти надаються споживачеві шляхом кредитування рахунку на споживчі потреби у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитодавця на підставі договору про споживчий кредит. Пільгова процентна ставка: 0,000001%. Пільговий період до 62 днів. Базова процентна ставка: 3,4 % на місяць, 40,8 % річних, реальна річна процента ставка 49,34%, тип процентної ставки фіксована. Даний паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем шляхом накладання кваліфікованого електронного підпису за допомогу відкритого ключа: 0224ed1f643a598d0f1090eeacdd36bd5a2f7aac8432fcf963dc33246e0e742de5. (а. с. 10)
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, районний суд дійшов висновку, що сторони погодили істотні умови кредитного договору позики, а саме розмір кредиту, строк кредитування та відсоткову ставку. При цьому, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору б/н від 19.06.2021 та Паспорта споживчого кредиту від 19.06.2021.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно матеріалів справи встановлено, що банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за договором, просив стягнути тіло кредиту, проценти за його користування, посилаючись на витяг з Умов та правил надання банківських послуг та тарифів обслуговування кредитних карт «Зелена», які не підписані ОСОБА_1 ..
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви тарифи обслуговування кредитних карт «Зелена», а також Умови та правила надання банківських послуг у АТ «А-Банк» розумів ОСОБА_1 , ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету заяву.
Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms/, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. 
Так, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Отже, сама по собі підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така Анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.
На підставі викладеного, колегія суддів приймає твердження відповідача, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. 
Відтак, колегія суддів, вважає що відсутності підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за кредитом, такі висновки відповідають правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р . у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Колегія суддів також не погоджується з висновком місцевого суду щодо доведеності погодження всіх істотних умов кредитного договору шляхом підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року (справа № 393/126/20) викладений такий правовий висновок.
«Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).
Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
За таких обставин Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачає наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судувід 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження№ 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.»
Отже, надана у справу копія Паспорта споживчого кредита не є доказом укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми.
З огляду на викладене апеляційний суд визнає не обґрунтованим висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог у частині стягнення із відповідача нарахованих відсотків.
Перевіряючи обґрунтованість вимог Банку про стягнення заборгованості за тілом кредита у сумі 21821,70 грн, апеляційний суд керується такими міркуваннями.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року. 
У підтвердження заявлених вимог Банк надав суду виписку по рахунку відповідача, якою підтверджується видача та повернення коштів за укладеним договором.
Достовірність відомостей, зазначених у виписці по рахунку, у порядку, визначеному цивільним процесуальним законом, не спростована.
Дослідивши дані, що містяться у виписці по рахунку, апеляційний суд встановив, що за період з 09 липня 2021 року по 01 вересня 2024 року ОСОБА_1 витрачено 31415,44 грн. кредитних коштів, а повернуто на картковий рахунок НОМЕР_1 грн. 
Отже, враховуючи сукупний розмір витрачених відповідачем коштів і сукупний розмір сплачених відповідачем коштів за весь період користування кредитними коштами, слід визначити заборгованість за тілом кредиту у сумі 10740 грн 44 коп.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 545/2248/17.
Колегія суддів, надаючи оцінку наданому відповідачем контр-розрахунку, зазначає, що судом визначено розмір тіла кредиту з урахуванням сум отриманих та повернутих коштів, які фактично збігаються у розрахунках наданих як позивачем так і відповідачем.
Зважаючи на встановлене, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь банка 10740 грн. 44 коп. заборгованості за тілом кредиту.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно матеріалів справи, АТ «А-Банк» сплатило 3028 грн. судового збору при подачі позову до суду першої інстанції (а.с. 1), за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 4542 грн. (а.с. 105). 
В зв`язку з тим, що під час стягнення судових витрат на користь сторін пропорційно до задоволених і відмовлених в задоволенні вимог, як позивач, так і відповідачі поєднують одночасно статус боржника і стягувача, то колегія суддів приходить до висновку, що на користь позивача судові витрати не підлягають стягненню, а повинні бути вирахувані із суми, що підлягає стягненню на користь відповідача. Таким чином, з позивача необхідно стягнути на користь відповідача по 1468,59 грн. (2697,95-1229,36=1468,59).
Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3,4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Нікітенка Дмитра Юрійовича - задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2024 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10740 грн. 44 коп. (десять тисяч сімсот сорок грн. 44 коп.)
       Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1468 грн. 59 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:                          Ю.В. Дряниця

Судді:                         С.Б. Бутенко

О.В. Чумак