УХВАЛА

27 грудня 2024 року   
Київ
справа №520/36748/23
адміністративне провадження №К/990/49212/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гімона М.М.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Юрченко В.П., 
перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ЛАНИ ГРУП» на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2024 (повний текст складено 22.11.2024) у справі № 520/36748/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ЛАНИ ГРУП» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
19.12.2024 до суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ЛАНИ ГРУП» (далі - скаржник, Товариство), направлена до суду через підсистему «Електронний суд» 19.12.2024.
Під час вирішення питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
У касаційній скарзі міститься посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції, прийнявши до уваги скаргу, подану на стадії апеляційного перегляду справи, допустив порушення вимог статей 77, 79, 80, 308 КАС України і не врахував висновки Верховного Суду, викладені у наведених в касаційній скарзі постановах суду.
Водночас, наведені у касаційній скарзі доводи стосуються порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, однак, поряд із посиланням на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник не посилається на пункт 4 цієї норми із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 353 КАС України з наведенням відповідного обґрунтування.
Крім того, зі змісту постанови апеляційного суду вбачається, що цей суд, проаналізувавши статтю 56 ПК України, дійшов висновку про те, що юридичним наслідком порушення контролюючим органом встановленого ПК України або продовженого рішенням керівника контролюючого органу (його заступника) строку розгляду скарги платника податків, тобто ненаправлення впродовж цих строків платнику податків вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги, є визнання скарги такою, що повністю задоволена на користь платника податків з наступного за днем закінчення зазначених строків дня. В свою чергу, визнання скарги повністю задоволеною на користь платника податків означає, що оскаржене рішення контролюючого органу з цього часу припинило регулюючу дію та не створює для платника податків юридичного обов`язку.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування у спірному випадку положень пункту 56.9 статті 56 ПК України за встановлених обставин та наявних у справі доказів, оскільки скарга платника була розглянута належним чином, вмотивоване рішення за наслідками розгляду скарги було надіслано платнику в строки, визначені ПК України, але не отримано останнім з причин, що не залежали від контролюючого органу.
Отже, посилання скаржника на безпідставне прийняття до уваги і дослідження судом апеляційної інстанції змісту скарги (в контексті встановлення адреси платника податків, зазначену у ній) не можуть бути єдиною підставою для відкриття касаційного провадження, адже за висновком суду встановлені обставини фактичного розгляду скарги позивача і надіслання рішення у встановлені ПК України строки унеможливлюють застосування пункту 56.9 статті 56 ПК України.
Обґрунтування неправильного застосування норм матеріального права у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України касаційна скарга не містить.
Усталеною є позиція Верховного Суду про те, що вимогам касаційної скарги щодо скасування судового рішення має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судового рішення у взаємозв`язку із усіма висновками, які стали підставою для його ухвалення. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.
Отже, касаційна скарга має містити обґрунтування неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права у взаємозв`язку із усіма висновками суду, які стали підставою для його ухвалення та обов`язковим посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України (з наведенням обов`язкових умов у їх взаємозв`язку, передбачених для відповідної підстави).
Суд звертає увагу скаржника, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.
У зв`язку з наведеним, скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.
Частиною другою статті 332 КАС України встановлено, що до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 329, 330, 332 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ЛАНИ ГРУП» на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2024 (повний текст складено 22.11.2024) у справі № 520/36748/23 - залишити без руху.
Надати скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали суду для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:
- надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику. 
Також роз`яснити скаржнику, що у разі подання уточненої касаційної скарги в електронній формі через електронний кабінет скаржник має додати докази надсилання її копії іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 КАС України (шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності у іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність у іншого учасника справи електронного кабінету - в паперовій формі листом з описом вкладення).
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді	М.М. Гімон В.В. Хохуляк   В.П. Юрченко