Справа № 450/4948/24                                 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В. Є. 
Провадження № 33/811/30/25                 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ 

        31 січня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю ОСОБА_1 та представника потерпілої – адвоката Кулі В.С. (у режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 – адвоката Кулі Володимира Сергійовича на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2024 року,

встановив:

вищенаведеною постановою закрито провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в його діях.
Згідно мотивів протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 225569 від 14 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 , 12 жовтня 2024 року о 18 год. 00 хв. за адресою АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї доньки ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного та психологічного характеру. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою представник потерпілої ОСОБА_2 – адвокат Куля В.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нове судове рішення, яким притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що постанова прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що твердження суду про відсутність ордера не відповідає дійсності, адже ордер був долучений до матеріалів справи, що підтверджується знімком екрану з Електронного суду.
Акцентує увагу на тому, що судом необґрунтовано взято до уваги свідчення під час судового засідання ОСОБА_1 , та не взято до уваги пояснення від 14.10.2024 року.
Звертає увагу на те, що суд першої інстанції здійснив допит як свідка ОСОБА_3 ( що є донькою ОСОБА_1 та сестрою ОСОБА_2 ), однак судом не враховано того факту, що апелянт викликала поліцію не лише на неправомірну поведінку особи щодо якої було відкрито провадження про притягнення до адміністративної відповідальності, але й на ОСОБА_3 , оскільки вона підбурювала до вчинення психологічного насильства батьком, ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_2 , та зі слів потерпілої вчиняла сварки із нею та її чоловіком.
Крім цього , під час судового засідання у представника потерпілого та у потерпілої не було можливості поставити свої запитання свідку, що ставить під сумнів об`єктивність і неупередженість показань даного свідка.
У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлена про час, дату і місце судового засідання не з`явилась.
При апеляційному розгляді представник потерпілої – адвокат Куля В.С. підтримав апеляційну скаргу та просив її задоволити.
ОСОБА_1 заперечив апеляційну скаргу та пояснив, що насильства не вчиняв. Крім цього, не заперечив про розгляд апеляційної скарги у відсутності захисника – адвоката Книша О.Я.
Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами у справах про адміністративні правопорушення, згідно з приписами ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суддею першої інстанції при вирішенні даної справи зазначені вимоги закону дотриманні.
Закриваючи провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суддя виходив з того, що доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суду не надано.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками судді з огляду на наступне.
Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.
Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.
Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» (далі Закон).
У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 1 Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Визначення поняття домашнього насильства також надано і у Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) відповідно до положень якої «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.
Відповідно до п.14 ч. 1 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Вказані положення закону окреслюють перелік дій, одна чи декілька із яких, можуть становити собою об`єктивну сторону (форму вираження) економічного та психологічного насильства.
У відповідності до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів, про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Як слідує зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 225569 від 14 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 , 12 жовтня 2024 року о 18 год. 00 хв. за адресою АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї доньки ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного та психологічного характеру. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Передумовою для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП має бути наявність сукупності доказів, які б безумовно та беззаперечно свідчили про вчинення ним об`єктивних дій, що мають ознаки фізичного та психологічного насильства у розумінні положень Закону. У такому разі необхідно встановити наявність причинно-наслідкового зв`язку між відповідними діями ОСОБА_1 та настанням чи можливим настанням шкідливих наслідків саме для потерпілої, тобто у даному випадку для ОСОБА_2 .
Перевіривши матеріали справи, суд першої інстанції не встановив беззаперечних відомостей, які б поза розумним сумнівом указували про вчинення ОСОБА_1 фізичного та психологічного характеру відносно своєї доньки ОСОБА_2 .
Ухвалюючи рішення у справі, суддя підставно виходив із того, що з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) та письмової заяви ОСОБА_2 вбачається, що її батько ОСОБА_1 словесно погрожував і нецензурно висловлювався щодо її чоловіка ОСОБА_4 .
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що працівниками поліції оформлено матеріали адміністративної справи лише на підставі звернення, яке не підтвердилось, та письмових заяв і пояснень ОСОБА_2 , яка вказана як потерпіла, однак щодо неї не вчинялось домашнього насильства психологічного чи фізичного характеру, за відсутності будь-яких інших доказів, в тому числі письмових пояснень ОСОБА_4 , а тому встановити вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства неможливо.
Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2024 року якою закрито провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в його діях, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 – адвоката Кулі Володимира Сергійовича – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя          М.Ф.Романюк