ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 грудня 2024 року
м. Київ
справа № 582/144/23
провадження № 51-4066км24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
а також у режимі відеоконференції:
захисника                                                   ОСОБА_6 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Недригайлівського районного суду Сумської області від 21 лютого 2023 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 20 травня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022200470000539, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олексине, Тростянецького району Сумської області, проживаючого у  АДРЕСА_1 , раніше судимого: востаннє 13 січня 2021 року вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді арешту на строк 4 місяці; 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 21 лютого 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою, а строк відбування покарання визначено рахувати з дня затримання - з 14 грудня 2022 року.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 29 жовтня 2022 року, в темну пору доби через вікно проник до кухні домогосподарства на АДРЕСА_1 , звідки діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрав миючі засоби, ряд побутових предметів та продукти харчування, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальних збитків на загальну суму 1273 гривні 44 копійки.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 20 травня 2024 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить змінити оскаржені судові рішення і призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Аргументуючи свої вимоги, зазначає, що без належної оцінки судів залишилися усі обставини справи та характеризуючі особу засудженого дані, які крім іншого свідчили про наявність правових підстав для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено ч. 4 ст. 185 КК України.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6  просила закрити кримінальне провадження щодо   ОСОБА_7 у зв`язку із декриміналізацією скоєного ним діяння.
Прокурор ОСОБА_5 вважав подану касаційну скаргу необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без зміни. Крім цього, прокурор не підтримав вимогу сторони захисту про закриття кримінального провадження, оскільки це питання має вирішуватися в порядку виконання вироку.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 КПК України.
При цьому положеннями ч. 2 ст. 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП.
Зокрема, у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 7 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, провадження 51-2555кмо24) дійшла висновку про те, що Закон № 3886?IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886?IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886?IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.
Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України у 2022 році становила 2481 гривню. 
Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України,  ОСОБА_7 скоїв 29 жовтня 2022 року. Вартість викраденого майна, як встановлено у вироку і не оспорюється сторонами кримінального провадження, становить 1273 гривні 44 копійки.
Оскільки вартість викраденого  ОСОБА_7  майна не перевищує вище вказаних двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то відповідно його діяння не містить ознак злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. 
У той же час, оскільки вчинене  ОСОБА_7 діяння пов`язано із проникненням у приміщення, дії засудженого підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК України.
Частиною 3 ст. 337 КПК встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 3000 НМ або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК України).
З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 4 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище засудженого.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій  ОСОБА_7  за ч. 1 ст. 162 КК України, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судами попередніх інстанцій, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів.
Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до приміщення, як це встановлено судами попередніх інстанцій у цьому провадженні.
Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.
Суд першої інстанцій встановив, що  ОСОБА_7  усвідомлюючи факт незаконного потрапляння до іншого приміщення, розбивши вікно проник до літньої кухні домогосподарства по АДРЕСА_1 , доступ до якої був закритий.
На підставі наведеного, враховуючи положення ч. 3 ст. 337 КПК України, Суд уважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_7  з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України й відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК змінити судові рішення.
У ході вирішення питання про призначення виду і розміру покарання колегія суддів, зважаючи на положення статей 50, 65 КК, бере до уваги, зокрема: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; дані про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, офіційно не працевлаштований, неодружений; обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; обставини, що обтяжують покарання - рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
З огляду на це Суд уважає, що покарання, призначене ОСОБА_7  в межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. 
Колегія судів касаційного кримінального суду не вирішує питання про звільнення  ОСОБА_7 з-під варти у зв`язку з фактичним відбуттям призначеного покарання, оскільки відповідно до даних з Єдиного державного реєстру судових рішень останній також засуджений вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 23 травня 2023 року за ч. 3 ст. 246, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. Вказаний вирок набрав законної сили.
У разі наявності питань щодо виконання вироків стосовно ОСОБА_7 , то вони можуть бути вирішені в порядку, передбаченому ст. ст. 537, 539 КПК України.
Враховуючи підстави і вимоги касаційної скарги захисника з внесеними змінами, то вона підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Касаційну скаргу захисника  ОСОБА_6  задовольнити частково.
Вирок Недригайлівського районного суду Сумської області від 21 лютого 2023 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 20 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Перекваліфікувати дії  ОСОБА_7  із ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_9                                        ОСОБА_2                         ОСОБА_3