ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 р. 	Справа № 520/32298/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2023, головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко М.О., м. Харків,  по справі № 520/32298/23
за позовом               ОСОБА_1  
до              Відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті                      
про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, в якій просила суд:
- визнати протиправною та скасувати Постанову №028727 від 16.05.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу, складену Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , якою накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати з судового збору.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови залишено без задоволення.
Позивачка, не погодившись з вищевказаним рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2023 по справі № 520/32298/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував визнання ф/г "ДОНБАСС-2" факту того, що він був перевізником того дня, і тим самим, без вини визнав позивачку винною. Також вказує, що спірною постановою визначено суму штрафу не відповідно до закону та також за перевезення, які є внутрішніми, а не міжнародними як того вимагає ст. 60 ЗУ "Про автомобільний транспорт". Крім того, апелянт стверджує про чисельні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в тому числі, ненадання позивачці можливості для надання відповіді на відзив.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення. Зазначає, що ФОП  ОСОБА_1 є автомобільним перевізником, який здійснював перевезення товару, що відповідає приписам статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки у товарно-транспортній накладній № 203233 від 20.03.2023, яка надана водієм під час проведення перевірки, в графі «автомобільний перевізник» зазначено позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно до товарно-транспортної накладної №203233 від 20 березня 2023 року автомобільний перевізник ФОП  ОСОБА_1 здійснювала перевезення вантажу пшениці врожаю 2022, маса брутто 39,140 т на автомобілі реєстраційний номер RENAULT (спеціалізований вантажний сідловий тягач Е), державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом з самоскидом марки "SAMRO", державний номер знак НОМЕР_2 з пункту навантаження: Слов`янський район, с. Рай-Олександрівка, пр. Аграрний, 1, 2 в пункт розвантаження: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Саф`яни, вул. Ярослава Мудрого, 14.
Старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Федечко Б. Я. на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області  у період з 20.03.2023 до 26.03.2023 та направлення на перевірку №014509 від 17.03.2023, 21.03.2023 проводилась рейдова перевірка на а/д Н-11, 78 км.
Результати рейдової перевірки оформлені актом №355289 від 21.03.2023, яким зафіксовано порушення позивачем, передбачене ст. 34 Закону України "Про автомобільний транспорт", у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, а саме: відсутність на момент проведення перевірки невикористання особистої картки водієм ОСОБА_2 і, як наслідок, неможливість надати роздруківку даних роботи тахографа.
Листом від 08.05.2023 Відділ державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті повідомив ФОП  ОСОБА_1 про те, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відбудеться 16 травня 2023 року з 09:00 до 12:00 години.
На підставі вказаного акту перевірки Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті складено постанову №028727 від 16 травня 2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу до ФОП  ОСОБА_1 у розмірі 17 000,00 грн за порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачено абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Примірник вказаної постанови надіслано позивачу листом від 17 травня 2023 року рекомендованим поштовим відправленням №0600027026190.
Вважаючи постанову №028727 від 16 травня 2023 року протиправною, позивачка звернувся до суду з позовом у цій справі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ФОП  ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що послуги з перевезення вантажу може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, тому, ФОП  ОСОБА_1 є автомобільним перевізником, який здійснював перевезення товару, що відповідає приписам статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України № 2344-ІІІ від 05.04.2001"Про автомобільний транспорт" (надалі - Закон№ 2344-ІІІ).
Відповідно до ст. 6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Відповідно до ст. 48 Закону № 2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
На підставі викладених вище норм, колегія суддів зазначає, що перелік необхідних документів не є вичерпним.
Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цьогоЗакону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пунктів 6.1., 6.3. Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року № 340, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами; водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Колегія суддів зазначає, що в індивідуальній контрольній книжці зазначаються відомості про водія, а також про перевізника.
Відповідно до постанови від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17 Верховний Суд вже зауважував на тому, що положеннями статті 48 Закону № 2344-III визнано необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, зокрема протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, які передбачені Інструкцією № 385 та Положенням № 340.
Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 (далі - Інструкція).
Відповідно до п.1.4 Інструкції, контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.
Картка водія - це картка цифрового тахографа із вбудованою мікросхемою, яка видається фізичним особам: які мають право керувати ТЗ; які мають національне посвідчення водія хоча б однієї з категорій: С, С1, D, D1; які не мають на дату подачі заяви іншої діючої картки водія (у випадку первинної видачі картки) / майстерні / контролера; які мають постійне місце проживання на території України. Також картка водія - це пластикова карта з вбудованим мікрочіпом, вона є «ключем», що забезпечує ідентифікацію та аутентифікацію водія з використанням шифрувальних (криптографічних) засобів.
Порядок обігу карток, що використовуються в цифрових контрольних пристроях (тахографах) передбачений Наказом Міністерства інфраструктури України від 30.05.2013 № 329.
Згідно з п. 3.3 Інструкції, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Відповідно до п. 3.6 Інструкції визначено, що перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку:
- правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР);
- наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку;
- дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа;
- дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом;
- наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа;
- строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
Відтак, положеннями ст. 48 Закону № 2344-ІІІ передбачено необхідність наявності як у перевізника так і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі -Інструкція № 385), та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010 (далі - Положення № 340).
При цьому у відповідності до п. 1.3 Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ), а згідно з вимогами 1.3. Інструкції № 385 вона поширюється на суб`єктів господарювання, 
які  проводять  діяльність  у  сфері  надання послуг з перевезення 
пасажирів  та/або  вантажів  автомобільними транспортними засобами 
(крім таксі).
Отже, вимоги наведених нормативних актів щодо обладнання автомобіля тахографом та наявності відповідних документів розповсюджуються на всіх автомобільних перевізників, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами, а не лише тих, що здійснюють міжнародні перевезення, як помилково зазначає позивач в апеляційній скарзі.
З огляду на вищевикладене колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що спірною постановою визначено суму штрафу не відповідно до закону та також за перевезення, які є внутрішніми, а не міжнародними як того вимагає ст. 60 ЗУ "Про автомобільний транспорт".
Щодо питання, хто саме повинен нести відповідальність за виявлене відповідачем порушення, з огляду на те, що спірним у цій справі є питання, чи є позивач автомобільним перевізником у розумінні положень Закону № 2344-III та, відповідно, особою, на яку покладається відповідальність за недотримання вимог статті 48 Закону № 2344-ІІІ в частині наявності при перевезенні вантажу документів, передбачених Інструкцією № 385 (протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу або індивідуальної контрольної книжки водія), колегія суддів зазначає таке.
Абзацом 1 частини першої статті 60 Закону № 2344-IIІ визначено, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт - є автомобільний перевізник.
В розумінні вимог статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Згідно з розділом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, перевізник - фізична або юридична особа-суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Транспортна послуга - перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.
Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Верховний Суд, аналізуючи у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 законодавство, що врегульовує спірні правовідносини зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Як зазначалося вище, водій повинен мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, одним із яких є товарно-транспортна накладна у якій, відповідно до Правил № 363 зазначається, зокрема відомості щодо перевізника та/або експедитора.
Колегією суддів встановлено, що під час перевірки транспортного засобу RENAULT (спеціалізований вантажний сідловий тягач Е), державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом з самоскидом марки "SAMRO", державний номер знак НОМЕР_2 , водієм було надано уповноваженим особам контролюючого органу товарно-транспортну накладну №203233 від 20 березня 2023 року, де автомобільним перевізником було зазначено ФОП  ОСОБА_1 , яка здійснювала перевезення вантажу пшениці врожаю 2022, маса брутто 39,140 т.
Наведене свідчить, що позивачем здійснювалося перевезення вантажу на замовлення іншої особи орендованим автомобільним транспортом із використанням найманої праці водія, тобто надавалася транспортна послуга.
Необхідно також зазначити, що за відсутності інших документів, які спростовують інформацію, зазначену в ТТН про автомобільного перевізника, встановлення особи перевізника здійснюється відповідно до вказаних в ТТН відомостей щодо такої особи, які є обов`язковими при її оформленні.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме позивач - ФОП  ОСОБА_1 була у спірних правовідносинах перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт".
Такі самі висновки у подібних правовідносинах викладено Верховним Судом в постанові від 14.12.2023 у справі № 340/5660/22, де суд наголосив на тому, що у кожному конкретному випадку при визначенні суб`єкта, який має відповідати за порушення законодавства про автомобільний транспорт уповноважений контролюючий орган встановлює таку особу саме на підставі тих документів, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.
З огляду на викладене, притягнення ФОП  ОСОБА_1 до відповідальності за порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" є обґрунтованим та законним.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції договору укладеного з Фермерським господарством "ДОНБАСС-2", та визнання останнім факту використання в день проведення перевірки автомобіля у своїй господарській діяльності, колегія суддів вважає необґрунтованими за наступних підстав.
Так, за приписами ст. 33 вказаного Закону автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
У відповідності до п. 11.3 Правил № 363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.
Отже, зі змісту вказаних норм випливає, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, тобто юридична особа або фізична особа, яка зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності та саме на замовника покладається обов`язок зі складання ТТН.
За таких обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги позивача, що належним суб`єктом відповідальності за вказаним правопорушенням є саме фермерське господарство "ДОНБАСС-2".
Щодо доводів апеляційної скарги в частині формального розгляду справи відповідачем і ігнорування норм чинного законодавства, суд зазначає наступне.
Пунктом 20 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006р.,встановлено, що виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
Згідно з пунктом 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Пунктом 25 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Відповідно до пунктів 26 та 27 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.
Так, листом від 08.05.2023 Відділ державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті повідомив ФОП  ОСОБА_1 про те, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відбудеться 16 травня 2023 року з 09:00 до 12:00 години.
Вказане повідомлення направлено позивачу поштовим відправленням, однак враховуючи ситуацію з віяловими відключеннями і перебоями з роботою Укрпошти, відомості щодо його доставлення відсутні.
Однак, Відповідач зазначений лист направив і засобами електронного зв`язку на електронну адресу, зазначену Позивачем в графі "Інформація для здійснення зв`язку" у Витязі з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Тобто, відповідач завчасно (08.05.2023) направив на офіційну адресу позивача цей лист - повідомлення про дату, час та місце розгляду її справи.
Таким чином, Відповідачем дотримано процедуру повідомлення та розгляд акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Відповідно п. 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, яким передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
За результатами розгляду акту № 355289 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 21.03.2023 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 028727 від 16.05.2023
Згідно з пунктом 29 Порядку № 1567, копію постанови № 028727 від 16.05.2023 направлено 16.05.2023 Позивачу, разом із супровідним листом № 35600/540/24-23 від 17.05.2023 та згідно рекомендованого повідомлення № 0600027026190.
Крім того, суд враховує, що у постанові від 22.05.2020 у справі № 825/2328/16 Верховний Суд зазначив, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultraviresaction - invalidact). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 року у справі № 813/1790/18.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності таких порушень процедури прийняття оскаржуваної постанови, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.
Таким чином, відповідачем доведено правомірність оскаржуваної постанови, а тому підстав для визнання її протиправною та скасування немає.
Доводи  апеляційної скарги про те, що позивача не було повідомлено про дату та час судового засідання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності до ч. 5 ст. 262 КАС України. При цьому у відповідності до п. 6 ч. 6 ст. 12 КАСУ вказана справа відноситься до справ незначної складності, що може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції порушив її конституційне право на захист і не забезпечив можливість надати відповідь на відзив, оскільки відзив на позовну заяву позивач отримала 27.12.2023 р., колегія суддів вважає без підставним, оскільки вказана обставина не призвела до неправильного вирішення справи і позивач всі свої доводи виклала в апеляційній скарзі. При цьому колегія суддів зауважує, що позивач зареєстрована в системі Електронний суд та позовна заява була подана через систему Електронний суд, як і відзив на позов, а тому  у відповідності до п. 37 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя
17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, документи, які один з учасників справи надіслав до суду, іншого органу чи установи у системі правосуддя з використанням Електронного суду, в передбачених законодавством випадках автоматично надсилаються до Електронних кабінетів інших учасників справи чи їхніх повірених після реєстрації цих документів в АСДС або автоматизованих системах діловодства.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів прийшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2023 по справі № 520/32298/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Л.В. Любчич