П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/8640/24	

Перша інстанція: суддя Дерев`янко Л.Л.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

секретар – Афанасенко Ю.М.,
за участю: представника позивача – адвоката Петровського Д.О.,
                  представника відповідача -  Москаленко Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі в режимі відеоконференції апеляційні скарги Головного управління ДПС у Миколаївській області, Селянського (фермерського) господарства "Волощакевич" на  додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року у справі № 400/8640/24 за адміністративним позовом  Селянського (фермерського) господарства " Волощакевич "   до  Головне управління ДПС у Миколаївській області   про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.08.2024 №1795014290703, –
В С Т А Н О В И В:
Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 11 листопада 2024 року позов задовольнив.
Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області     №1795014290703 від 30.08.2024.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області господарства "ВОЛОЩАКЕВИЧ" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі     15 745,98   грн.
15.11.2025 до суду першої інстанції від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
В обґрунтування заяви зазначено, що ним до судових дебатів повідомлено про намір подати до суду документи на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. Позивач зазначає, що позовна заява містила попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат з правничої допомоги на суму 50 000,00 грн, які позивач очікував понести у зв`язку із розглядом справи. Оскільки в порядку ч. 6 ст. 134 КАС України відповідач не заявляв клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та доказів неспівмірності витрат не надавав, то витрати позивача, пов`язані з правничою допомогою адвоката, підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.
25.11.2024 від Головного управління  ДПС у Миколаївській області до суду першої інстанції надійшло клопотання, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні заяви СФГ “Волощакевич” про відшкодування витрат на правничу допомогу в повному обсязі, виходячи з фінансового стану державного органу під час воєнного стану і з огляду на те, що  розмір судових витрат в 50 000,00 грн є  необґрунтованим і таким, що не відповідає критеріям ч.5 ст.134 КАС України. 
Миколаївський окружний адміністративний суд додатковим рішенням від 25 листопада 2024 року заяву  представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - задовольнив частково. Ухвалив додаткове рішення по справі № 400/8640/24.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області господарства "ВОЛОЩАКЕВИЧ" витрати на професійну правничу допомогу  в розмірі      8 000,00 грн     (вісім тисяч гривень).
В іншій частині вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу –відмовив.
Не погоджуючись з даним рішенням, представник Головного управління ДПС в Миколаївській області подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що додаткове рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просить його скасувати.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Апелянт акцентував, що суд першої інстанції не врахував те, що заявлені витрати на правову допомогу у заявленому розмірі не є співмірними із складністю справи і наданими адвокатом послугами. Стягнення витрат у заявленому розмірі становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат.
Також, апелянт просив суд врахувати, що адвокатом вказаний час, витрачений на підготовку документів та супроводження справи, виміряний в «людиногодинах» і «судоднях». Не існує жодного нормативно - правового акту, в якому б час вимірювався в одиницях «людиногодина» і «судодень». Стандартними одиницями виміру часу в законодавстві є години, дні, місяці та роки. 
Таким чином, документи надані позивачем у цій адміністративній справі вказують на необґрунтованість витрат на оплату послуг адвоката, а тому - на безпідставність заяви про відшкодування витрат на правову допомогу.
Жодного впливу на репутацію платника чи його представника судова справа не має, як і жодного резонансу в суспільстві, що могло би вказувати на її складність чи значущість.
Представник СФГ “Волощакевич” також не погоджуючись із додатковим рішенням звернувся до суду із апеляційною скаргою.
Апелянт акцентував, що суд першої інстанції не врахував те, що  загальний час роботи адвоката за цією справою склав 58 людиногодин, а також 1 судовий день участі у судовому засіданні. При здійсненні представництва у справі адвокатом здійснено дослідження та аналіз документів обсягом 681 аркуш, в тому числі акт перевірки, податкове повідомлення- рішення, податкові декларації, податкові накладні, контракти, вантажно-митні декларації, зведені відомості/реєстри навантаження, інвойси, рахунки-фактури, платіжні інструкції, картки рахунків, статистичні звіти, договори поставки, довіреності на отримання ТМЦ, договір перевезення вантажу, замовлення на перевезення вантажу, акти надання послуг, рахунки на оплату, реєстри до актів виконаних робіт, товарно-транспортні накладні. Окремі з вказаних документів також містили додатки, що також аналізувались адвокатом.
Позовна заява та відзив, складені адвокатом, не були бланковими, типовими, а потребували особливих адвокатських знань та вмінь та складались з урахуванням індивідуальних обставин справи, висновків податкового органу та обґрунтувань для скасування рішення податкового органу.
Враховуючи обсяг наданих послуг (адвокат здійснював представництво позивача, складав заяви по суті та збирав докази) та ціну позову (1 049 732 грн.), вважає, що розмір адвокатських витрат в сумі 50 000,00 грн. є співрозмірним наданому об`єму адвокатських послуг.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, вирішуючи питання щодо правильності застосування судом норм чинного законодавства, а також щодо обґрунтованості поданих апеляційних скарг, колегія суддів  виходить з такого.
Так, відповідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно частини 7 статті 139 КАС України  розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
За правилами частини 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 та у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18.
Пунктами 4, 6 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Згідно пунктів 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені Законом.
Статтею 30 цього закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розум ним та враховувати витрачений адвокатом час. 
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23- рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Так, як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалась відповідно до  договору про надання правничої допомоги б\номеру  від 08.08.2024  між Адвокатським об`єднанням  “Закон” та СФГ “Волощакевич”. Пунктом 4.1. Договору визначено, що вартість послуг встановлюється в  розмірі 50 000,00 грн.
За актом приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 11.11.2024 Адвокатське об`єднання  “Закон” передало, а  СФГ “Волощакевич” прийняло послуги з правничої допомоги (аналіз матеріалів, вивчення судової практики правозастосування, формування правової позиції, підготовка та подання заяв, пояснень, заперечень, клопотань, представництво інтересів у органах податкової служби, суді) загальною вартістю 50 000,00 грн. 
Платіжною інструкцією № 2078 від 12.11.2024 підтверджено перерахування позивачем вартості послуг з правничої допомоги на користь адвокатського об`єднання “Закон” в сумі 50 000,00 грн.
Зава від 15.11.2024 містить деталізований перелік наданих послуг з зазначенням витраченого адвокатом часу:  зустріч з клієнтом, ознайомлення з проблематикою питання, укладення договору, дослідження наявних документів -  2 людиногодини; аналіз законодавства та судової практики з проблемного питання, роз`яснення Клієнту правозастосування з проблемного питання, узгодження шляхів захисту порушених прав - 8 людиногодин; витребування у Клієнта додаткових документів та їх дослідження - тривалістю 16 людиногодин; складання позовної заяви, формування комплекту документів для подання до суду, подання документів до суду - тривалістю 16 людиногодин; аналіз відзиву з доказами, обговорення правової позиції, складання та подання до суду відповіді на відзив - тривалістю 4 людиногодини; складання та подання до суду клопотань - тривалістю 1 людиногодин; захист інтересів у судовому засіданні - тривалістю 1 судодень; складання та подання до суду заяви про визначення розміру витрат на правничу допомогу та розподілу судових витрат - тривалістю 3 людиногодини.
Досліджуючи вищезазначені документи, колегія суддів встановила, що дані докази можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів.
Також апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що правнича допомога, яка складається із зустрічі з клієнтом, ознайомлення з проблематикою питання, укладення договору, дослідження наявних документів аналіз законодавства та судової практики з проблемного питання, роз`яснення Клієнту правозастосування з проблемного питання, узгодження шляхів захисту порушених прав, витребування у Клієнта додаткових документів та їх дослідження, формування комплекту документів для подання до суду, подання документів до суду, за своєю природою входить до послуг зі складання позовної заяви, що передбачає вивчення та опрацювання необхідної кількості документів, аналіз законодавства та судової практики, підготовка правової позиції та узгодження її з Клієнтом.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції виснував, що розмір витрат на правову допомогу на рівні 50 000,00 грн. є не співмірним із наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг. 
Принагідно колегія суддів акцентує, що питання розподілу судових витрат окрім іншого пов`язане також із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22 грудня 2018 року справа № 826/856/18. 
Відхиляючи доводи апеляційної скарги представника позивача колегія суддів зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Таким чином, заявлені представником позивача до відшкодування 50  000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з ГУ ДПС у Миколаївській області становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат є не співмірним із складністю виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Верховний Суд в постанові від 21.08.2020  по справі № 520/2915/19 зауважує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є не співмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі “Баришевський проти України” (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі “Двойних проти України” (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі “Меріт проти України” (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. 
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 по справі № 826/841/17.
У пункті 269 рішення у цій справі ЄСПЛ зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі “Іатрідіс проти Греції” (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, пункт 55).
У справі “Черніус та Рінкевичюс проти Литви” (Сernius and Rinkeviсius v. Lithuania) (заяви № 73579/17 та № 14620/18, пункт 71) ЄСПЛ також посилався на загальніший принцип про те, що ризик будь-якої помилки, допущеної державним органом, має покладатись на саму державу і помилки не мають виправлятися за рахунок осіб, яких це стосується (див. також рішення у справах “Beinaroviс and others v. Lithuania”, заява № 70520/10, пункт 140 та “Radchikov v. Russia”, заява № 65582/01, пункт 50).
ЄСПЛ у цій справі також дійшов висновку, що відмова національних судів у відшкодуванні заявникам судових витрат, понесених в ході адміністративного провадження, в якому вони оскаржували накладення державною інспекцією з праці штрафів і за результатами якого вони домоглися скасування цих рішень як необґрунтованих, становило порушення їхнього права на доступ до суду, і тому порушення пункту 1 статті 6 Конвенції незалежно від сум цих витрат (пункт 74). Водночас витрати не мають бути понесені безвідповідально чи без належного обґрунтування (див. рішення у справах “Stankiewicz v. Poland”, заява № 46917/99, пункт 75).
Відповідні принципи, що випливають з усталеної практики Суду та стосуються права на доступ до суду, наведені у рішенні ЄСПЛ у справі “Zubac v. Croatia” (заява № 40160/12, пункти 76- 86).
Щодо посилання податкового органу на те, що стягнення витрат у заявленому розмірі  становить надмірний тягар для відповідача, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції взяв до уваги наведені доводи ГУ ДПС у Миколаївській області та врахував його клопотання про зменшення розміру судових витрат, наслідком чого було зменшено розмір  витрат на правову допомогу з 50 000 грн до 8  000 грн.
Інші доводи апеляційних скарг не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним додатковим рішенням.
Доводи апеляційних скарг не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу у додатковому рішенні.
Проаналізувавши перелік наданих позивачу за зустрічним позовом адвокатом послуг з розміром гонорару який був присуджений судом першої інстанції до відшкодування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відшкодування суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. відповідає критеріям реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, у розумінні приписів частини 9  статті 139 КАС України.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування додаткового рішення Миколаївського окружного адміністративного суду 25 листопада 2024 року у справі № 400/8640/24.
Керуючись статтями 139,308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Миколаївській області, Селянського (фермерського) господарства " Волощакевич "– залишити без задоволення.
Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року у справі № 400/8640/24 – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Дата складення та підписання повного тексту судового рішення – 03 березня 2025 року.
Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	Г.В. Семенюк    А.Г. Федусик