КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
27 листопада 2024 року
 
справа № 752/3735/22
провадження № 22-ц/824/12754/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача: Музичко С.Г., 
            суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.
при секретарі: Шереметьєвій М.В.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Адвокатське об`єднання «КУРС-8» 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 червня 2022 року, постановлене під головуванням судді Чередніченко Н.П. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Адвокатське об`єднання «КУРС-8» про стягнення коштів, -
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Адвокатське об`єднання «КУРС-8» про стягнення коштів.
Позовна заява мотивована тим, що 11 лютого 2019 року між ОСОБА_2 та                  АО «КУРС-8» було укладено договір про надання адвокатських послуг № 365/1, додаток № 1 до цього договору. У зв`язку з виконанням умов договору 19 лютого 2019 року ОСОБА_2 подав до АО «КУРС-8» заяву про розірвання зазначеного договору за власною ініціативою.
ОСОБА_1 просила суд  стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість у сумі 850 754,24 грн, з якої: 28 000 грн - сума основного боргу, 817 600 грн - пеня, 5 154,24 - втрати від інфляції.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року                                 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 15 травня 2024 року постанову Київського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи. Вказує, що у зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору з оплати наданих адвокатських послуг у відповідача виникла заборгованість перед                            АО «КУРС-8». Відповідна заборгованість була відступлена ОСОБА_1 за договором відступлення права вимоги № 1702/1-20 від 17 лютого 2020 року. Зазначає, що третьою особою не було виконано ухвалу суду першої інстанції про надання доказів по справі, у зв`язку з тим, що Адвокатське об`єднання «КУРС-8» на той час не працювало через активні воєнні дії у Київській області. 
В судовому засіданні представник позивачки апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела факт укладення між ОСОБА_2 та АО «КУРС-8» договору про надання адвокатських послуг № 365/1 від 11 лютого 2019 року та додатку № 1, неналежне виконання відповідачем умов договору, подання відповідачем заяви про розірвання договору за власною ініціативою.
Колегія суддів погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до договору про надання адвокатських послуг №365/1 від 11 лютого 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та АО «Курс-8», останнє взяло на себе зобов`язання надавати необхідні адвокатські послуги з приводу відновлення порушених прав та інтересів, шляхом надання правової допомоги у стягненні (поверненні) грошових коштів в сумі 350 000 грн за договором позики від 01 листопада 2018 року, а також 30 000 доларів США за інвестиційним договором з ТОВ «Енерджі-Ван», а також 3% річних від простроченої суми.
У пункті 3.5 договору вказано, що за надання адвокатських послуг замовник зобов`язується виплатити АО у касу чи на розрахунковий рахунок гонорар в розмірі, визначеному цим договором згідно з визначених тарифів або виставлених рахунків, або складених актів виконаних робіт. Гонорар за надання адвокатських послуг складається з двох частин. Перша частина гонорару (попередня оплата) зазначена в додатку № 1 до договору про надання адвокатських послуг та може бути сплачена з відстрочкою платежу відповідно до п. 3.3. цього договору. Друга частина гонорару, яка складає 8 відсотків від повернутої, стягнутої суми коштів, набутої вигоди в грошовій або матеріальній формі незалежно від способу, підстав та причин їх набуття за час дії даного договору згідно предмета договору, зазначено в пункту 1 договору, і має бути оплачена протягом двох днів з моменту такого набуття. Також друга частина гонорару має бути сплачена протягом двох днів з дня настання випадків, передбачених пунктами 7.4 та 7.5 цього договору.
У пункті 7.4. договору міститься умова, згідно з якої цей договір може бути розірваний у разі настання хоча б однієї з умов: невиконання умов щодо оплати наданих послуг, як це передбачено в пунктах 3.3, 5.1-5.5, 6.2, 7.5 цього договору, залучення іншого представника адвоката без письмового погодження з АО, подання клієнтом заяв, скарг, клопотань, запитів, участь у процесуальних діях без письмового погодження з АО, не оплати судового збору, не усунення недоліків по ухвалі суду у вигляді сплати судового збору, та відшкодування інших витрат. Згідно з пунктом 7.5. сторони дійшли згоди, що АО у випадку вчинення замовником дій, передбачених пунктом 7.4 не може гарантувати правильність дій замовника чи його іншого представника, не може гарантувати, що такі не зашкодять замовникові, тому сторони прийшли до згоди, що в такому випаду даний договір може бути розірваний за ініціативи замовника з дати отримання виконавцем заяви про розірвання договору із настанням правових наслідків, згідно умов договору та додатку № 1 до цього договору та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У додатку № 1 до договору було зазначено умову щодо сплати пені у розмірі восьми відсотків від суми другої частини гонорару за кожен день у разі прострочення сплати другої частини гонорару протягом двох діб після фактичного отримання коштів, майна, іншої вигоди, тощо, а також у випадку настання умов розірвання договору.
Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 19 лютого 2019 року, ОСОБА_3 повідомив про відмову від подальшого надання послуг за договором про надання адвокатських послуг     № 365/1 від 11 лютого 2019 року та припинення його за власною ініціативою замовника. 
Пунктом 7.2 договору адвокатських послуг передбачена можливість припинення договору за ініціативою замовника. Даним листом відкликаються (анулюються) всі повноваження надані замовнику виконавцю за договором про надання адвокатських послуг   № 365/1 від 11 лютого 2019 року.
17 лютого 2020 року між АО «КУРС-8» (кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги № 1702/1-20, відповідно до умов якого кредитор передає, а новий кредитор приймає 100 % права вимоги на умовах, які існують на момент укладення цього договору, за зобов`язаннями ОСОБА_2 з виплати коштів, відповідно до умов договору про надання адвокатських послуг № 365/1 від 11 лютого 2019 року та додатку № 1 до договору, що був укладений між ОСОБА_2 та АО «КУРС-8», а саме: виплати відповідно до умов договору № 365/1 від 11 лютого 2019 року та додатку № 1 до договору, а саме: виплати коштів в розмірі 28 000 грн та 2 400 доларів США з правом нарахування всіх штрафних санкцій, передбачених договором та/або законом.
ОСОБА_1 було направлено ОСОБА_2 вимогу від 21 грудня 2021 року про сплату коштів в добровільному порядку у зв`язку із неналежним виконанням умов договору про надання адвокатських послуг № 365/1 від 11 лютого 2019 року та додатку № 1 до договору, право вимоги за яким було набуто ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
           В поясненнях від 07.09.2023 року, поданих представником позивача, зазначено, що  місцевим судом було порушено норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження.
 Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачці були забезпечені умови щодо особистої участі, якими вона скористалася за допомогою свого представника.
Крім, того апелянтом не зазначено про відповідні процесуальні порушення в доводах апеляційної скарги.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.
Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
За змістом статей 632, 903 ЦК України ціна договору (плата за договором) - форма грошового визначення вартості наданих послуг. Виплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов`язку.
Відповідно до статті 30 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 517 ЦК України встановлено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права.
Позивачка не заперечувала, про що вказують і мотиви обґрунтування клопотань позивача до суду про витребування доказів, що у наданні (передачі) документів, які підтверджують наявність боргу відповідача, їй було відмовлено Адвокатським об`єднанням «КУРС-8» ,так як вони містять персональні дані боржника (а.с. 7-8, т. 1).
Вказані обставини свідчать про те, що позивачці ОСОБА_1 не були передані документи, які засвідчують права (право грошової вимоги), що їй передаються, тобто, сторонами договору відступлення права вимоги № 1702/1-20 від 17 лютого 2020 року не дотримано вимог частини 1 статті 517 ЦК України.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Отже, саме сторони, як особи, які на власний розсуд розпоряджаються своїми процесуальними правами щодо предмета спору, визначають докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.
Неподання стороною належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог/заперечень проти позову є підставою для вмотивованого висновку судів про недоведеність та необґрунтованість позиції сторони у справі, адже саме зазначені стороною обставини, а не висновки судів, у такому випадку ґрунтуються на припущеннях. Сторона має довести належними та допустимими доказами свою правову позицію у справі.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Аналогічний тягар доведення заперечень проти позову покладається на відповідача.
Стороною позивачки на підтвердження факту надання АО "КУРС-8" правничої допомоги відповідачу надано копію акту здачі-прийняття робіт № ОУ-0000004 від 13 лютого 2019 року, який складений адвокатським об`єднанням та не підписаний відповідачем.
Крім того, АО "КУРС-8" надало копію звіту про виконану роботу згідно Договору про надання адвокатських послуг № 365/1 від 11.02.2019 р., згідно якого було виконані такі роботи:
- заява про вчинення кримінального правопорушення (у три інстанції) : один примірник з додатками на 9 арк., два примірники (без додатків) - на 4 арк. та конверти для відправлення;
- досудова вимога по Договору позики (з описом вкладення у цінний лист) - на 1 арк. та конверт для відправлення;
- вимога по ТОВ «Енерджи Ван» про виплату процентів та передачу Об`єкта інвестування (з описом вкладення у цінний лист) - на 1 арк. та конверт для відправлення.
- вимога по ТОВ «Енерджи Ван» про розірвання Інвестиційного Договору (з описом вкладення у цінний лист) - на 1 арк. та конверт для відправлення;
- роздрукована інформація з Реєстру виконавчих проваджень на 1 арк.;
- роздрукована інформація з сайту Судова влада України на 3 арк.;
- роздрукована інформація з Єдиного державного реєстру Юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 5 арк.;
- рахунок -фактура № СФ-22 від 11.02.2019р.;
- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000004 (два примірники) на 2 арк.;
- акт звірки взаємних розрахунків (два примірники) на 2 арк.
Клопотанням від 26 листопада 2024 року, АО "КУРС-8" було надано копії доказів виконаних робіт, проте судом вони взяті до уваги бути не можуть з огляду на наступне.
 Надані докази оформлені не належним чином. Не містять підтвердження дати складання та підписів. Крім того, відповідно до копій накладних, прикріплених до наданих доказів, документи направлялися після  19 лютого 2019 року, тобто після повідомлення відповідача про відмову від подальшого надання послуг за договором про надання адвокатських послуг № 365/1 від 11 лютого 2019 року.
Таким чином, доводи апеляційної скарги позивачки про те, що відповідачем прийнята робота, виконана Адвокатським об`єднанням «КУРС-8», зводяться до припущень позивача, оскільки матеріали справи не містять доказів, що відповідачем прийнята робота адвокатського об`єднання, зокрема, зазначена в акті здачі-прийняття робіт № ОУ-0000004 від 13 лютого 2019 року, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Крім того, варто зазначити, що вище перелічені докази були надані лише під час апеляційного розгляду, тобто суд першої інстанції не мав можливості оцінити документи, які б свідчили про фактичне надання відповідачу послуг з правової допомоги.
У п.1 договору про надання адвокатських послуг № 365/1 від 11 лютого 2019 року вказано, що він укладається для надання правової допомоги у стягненні (поверненні) грошових коштів у сумі 350 000 гривень за договором позики та 30 000 доларів США за інвестиційним договором. 
Обґрунтовуючи наявність підстав до стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором № 365/1, ОСОБА_1 зазначала, що друга частина гонорару складає вісім відсотків від загальної суми у розмірі згідно з укладеного договору, зазначеного у п. 1, Тобто, 8 % від 350 000 грн., що становить суму 28 000 грн, яка у випадку настання умов розірвання даного договору, з вини або за ініціативи замовника, має бути сплачена замовником на користь АО «КУРС-8» протягом двох днів після розірвання договору. 
Як було зазначено вище за змістом статей 632, 903 ЦК України ціна договору (плата за договором) - форма грошового визначення вартості наданих послуг. Виплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов`язку.
Відповідно до статті 30 Закону № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні характеристики. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Умови договору про надання правової допомоги, що був укладений між адвокатським об`єднанням та відповідачем не визначають перелік послуг чи виконаної роботи, за виконання яких адвокатським об`єднанням, відповідач має сплати гонорар у розмірі 8% від 350 000 грн.
В той же час, підставою виплати вказаних коштів адвокатському об`єднанню договір пов`язує з фактом розірвання договору з ініціативи відповідача, що є єдиною підставою, якою позивач обґрунтовує свої вимоги в цій частині.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2020 року в справі № 559/1605/18 (провадження № 61-913св20) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 статті 3, статті 627 ЦК України та вказано, що «свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору; у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. Причому останні є одночасно й межами саморегулювання. Вони передбачені в абзаці 2 частини третьої статті 6 ЦК України, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства в разі існування однієї з таких підстав: наявності в акті цивільного законодавства прямої вказівки про неможливість сторін відступати від його імперативного положення (наприклад, згідно частини п`ятої статті 576 ЦК України предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер, а також інші вимоги, застава яких заборонена законом); якщо зі змісту акту цивільного законодавства випливає обов`язковість його положень, яка може мати вигляд вказівки в акті цивільного законодавства на нікчемний характер відступу від його положень, або виражатися за допомогою інших правових засобів (наприклад, таким буде припис абзацу 2 частини першої статті 739 ЦК України, що умова договору, відповідно до якої платник безстрокової ренти не може відмовитися від договору ренти, є нікчемною); якщо це випливає із суті відносин між сторонами. Ця підстава не є логічним закінченням абзацу 2 частини третьої статті 6 ЦК. Такі міркування зумовлені тим, що стаття 6 ЦК України присвячена регулюванню співвідношення актів цивільного законодавства й договору, а не їх кореляції із сутністю відносин між сторонами. Адже сутність цих відносин полягає в їх договірному характері. Тому її застосовування фактично можливе тільки за наявності будь-якої з двох попередніх підстав, тобто прямої вказівки, або ж якщо обов`язковість положень акту цивільного законодавства слідує з його змісту».
Згідно статті 546 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що по своїй суті неустойка - це конструкція, яка є видом забезпечення виконання зобов`язання та правовим наслідком його порушення (мірою цивільно-правової відповідальності). У статті 549 та в § 2 глави 49 ЦК України регулювання неустойки відбувається тільки з позицій забезпечення виконання зобов`язання. Неустойка (штраф чи пеня) може бути передбачена для забезпечення виконання зобов`язання. При цьому навіть визначення неустойки дозволяє констатувати, що законодавець пов`язує її стягнення саме з порушенням зобов`язання. Це підтверджується застосуванням таких понять та словосполучень, як «забезпечення зобов`язання», «порушення зобов`язання». Тому недопустимим є встановлення неустойки (штрафу чи пені) за правомірну відмову від виконання зобов`язання або односторонню відмову від договору».
Укладеним між Адвокатським об`єднанням «Курс-8» та ОСОБА_2 договором   фактично передбачено штраф за односторонню відмову від договору (розірвання договору з ініціативи відповідача); вказані положення договору суперечать сутності неустойки, оскільки її встановлення не допускається за правомірну відмову від виконання зобов`язання або односторонню відмову від договору. Тобто обов`язковість положень акту цивільного законодавства слідує з його змісту.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 591/3176/17.
Вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, нарахованої на суму, що складається з 8% від 350 000грн., фактично є похідними від стягнення основної суми та пенею нарахованою на пеню (неустойку), а відтак задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги в частині, що під час укладення договору відповідач погодився з тактикою та позицією адвокатського об`єднання, обсягом виконаних на розсуд останнього робіт і наданих послуг, необхідних у здійсненні захисту прав та інтересів відповідача, вартість яких визначено додатком № 1 до договору, а також зобов`язався своєчасно та в повному обсязі оплатити фактично отримані послуги згідно з визначеними тарифами або виставленими рахунками або складеними актами виконаних робіт, колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки, як було зазначено вище, вони ґрунтуються виключно на твердженнях позивача про надання відповідачу послуг, за які останній не заплатив.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено про те, що позивач не довела відповідними доказами обставини  неналежного виконання договору відповідачем.   
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Суддя-доповідач:
 
Судді: