ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року	Львів	Справа № 380/17001/24 пров. № А/857/26104/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                  Обрізко І.М., 
суддів                                                                      Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,                                                                                         

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року (головуючий суддя Мартинюк В.Я. ухвалене у м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін) у справі № 380/17001/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій,

                                                               встановив:

в серпні 2024, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач 2), в якому з урахуванням нової редакції позовної заяви, просила: визнати протиправними дії щодо відмови у переведенні з пенсії за віком на пенсію державного службовця (переведенні на інший вид пенсійного забезпечення) за нормами та у порядку встановленому Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889 (далі – Закон №889); визнати протиправним та скасувати рішення №134550001860 від 08.07.2024 «Про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 » про відмову у переведенні з пенсії за віком на пенсію державного службовця (переведенні на інший вид пенсійного забезпечення) за нормами та у порядку встановленому Законом №889; зобов`язати призначити, здійснити нарахування та виплату пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі – Закон №3723-ХІІ) та п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 з 01.07.2024 (з дати подання заяви про переведення на інший вид пенсії), зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, врахувавши при обчисленні розміру пенсії вимоги статті 37 Закону №3723-ХІІ відповідно до заробітної плати за червень 2024 згідно з листом-довідкою Управління соціального захисту Львівської міської ради від 01.07.2024 №2603-вих.-227 про визначення заробітної плати за червень 2024.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію державного службовця за нормами та у порядку встановленому Законом №889. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №134550001860 від 08.07.2024 «Про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 ». В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області з урахуванням правової оцінки, наданої судом, повторно розглянути заяву від 01.07.2024 ОСОБА_1 щодо призначення/перерахунку пенсії із здійсненням нарахування та виплати пенсії державного службовця відповідно до Закону №3723-ХІІ та п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 з 01.07.2024 (з дати подання заяви про переведення на інший вид пенсії) із зарахуванням до стажу державної служби періоди роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, врахувавши при обчисленні розміру пенсії вимоги статті 37 Закону №3723-ХІІ відповідно до заробітної плати за червень 2024, згідно з листом-довідкою Управління соціального захисту Львівської міської ради від 01.07.2024 №2603-вих.-227 про визначення заробітної плати за червень 2024. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь позивачки 605,60 грн. сплаченого судового збору.
Суд зазначив, що стаж роботи позивача на посадах віднесених до відповідної категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, який становить 16 років 02 місяці 00 днів підтверджується листом Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 01.07.2024 №2603-вих-277. Відповідачами не подано належних доказів правомірності відмови позивачу у переході з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Щодо вимоги в частині визначення стажу державної служби позивача, який не був зарахований згідно записів трудової книжки, а також вимога щодо здійснення нарахування та виплати пенсії державного службовця, з врахуванням при обчисленні розміру пенсії вимоги статті 37 Закону №3723-ХІІ відповідно до заробітної плати за червень 2024 згідно з листом-довідкою Управління соціального захисту Львівської міської ради від 01.07.2024 №2603-вих.-227 про визначення заробітної плати за червень 2024, як просить позивач, то суд вважає, що спір між сторонами у цій частині ще не виник, а тому такі вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги. Вважають, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач 1 покликаються на те, що суд не врахував, що період роботи на посадах, згідно записів трудової книжки, позивач працював в органах місцевого самоврядування  на різних посадах та присвоєно 14-9 ранг 7-5 категорії посад органів місцевого самоврядування, яке не зараховується до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог визначених частиною 1 статті 37 зазначеного Закону і «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.
Відповідач 2 апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що згідно з наданих документів встановлено, що ОСОБА_1 з 04.07.2001 працює на посадах місцевого самоврядування, які не відносяться до посад державних службовців. Враховуючи вищезазначене, ГУ ПФУ в Донецькій області правомірно прийнято рішення № 134550001860 від 08.07.2024 про відмову в перерахунку пенсії — перехід на інший вид пенсії, у зв`язку з відсутністю правових підстав. Щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії позивачу звертає увагу суду на те, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області. Орган ПФУ, який первинно розглядав заяву, в подальшому не має доступу до електронної пенсійної справи, i у випадку зобов`язання його судом вчинити певнi дiї, як то зарахувати певнi перiоди до стажу, повторно розглянути заяву або призначити пенсію, цей орган позбавлений можливостi вчинити такi дії внаслiдок вiдсутностi доступу до електронної пенсiйної справи.

Просять скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмовлених позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З трудової книжки серія НОМЕР_1 від 07.08 1981 убачається, що позивач працювала, зокрема серед іншого, на таких посадах:
01.03.2000 прийнята на посаду спеціаліста 2 категорії відділу субсидій Франківської районної адміністрації м.Львова з випробувальним терміном 1 місяць;
01.03.2000 присвоєно 15 ранг державного службовця 7 категорії та прийняла присягу державного службовця;
07.03.2000 переведена на посаду головного спеціаліста цього відділу;
01.05.2001 присвоєно 14 ранг державного службовця;
04.07.2001 складено присягу посадової особи місцевого самоврядування, присвоєно 14 ранг посадової особи органу місцевого самоврядування, віднесений до 7 категорії посад;
01.01.2002 переведена на посаду завідувача сектору-головного спеціаліста сектору програмного забезпечення управління соціального захисту населення Франківської районної адміністрації згідно зі ст. 32 КЗпП України;
01.04.2002 переведена на посаду начальника відділу автоматизованої обробки спеціальних виплат управління соціального захисту населення;
01.12.2002 присвоєно 13 ранг посадової особи органу місцевого самоврядування, віднесений до 6 категорії посад;
01.01.2003 присвоєно 11 ранг посадової особи органу місцевого самоврядування, посаду віднесено до 5 категорії посад органу місцевого самоврядування з 01 січня 2003;
20.01.2005 присвоєно 10 ранг посадової особи органу місцевого самоврядування, віднесений до 5 категорії посад;
29.12.2006 присвоєно 9 ранг посадової особи органу місцевого самоврядування;
04.01.2007 переведена на посаду завідувача сектора автоматизованої обробки інформації Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради;
10.06.2009 переведена за її згодою на рівнозначну посаду завідувача сектора призначення всіх видів допомоги Франківського відділу соціального захисту;
11.01.2016 переведена за її згодою на посаду заступника начальника Франківського відділу соціального захисту, як таку, що перебуває у кадровому резерві.
Позивач продовжує працювати та станом на 01.05.2016 її стаж роботи на посадах віднесених до відповідної категорії посад державної служби становить 16 років 02 місяці 00 днів, а на час звернення (01.07.2024) за призначенням пенсії стаж державної служби становить 24 роки 04 місяці 00 днів, страховий стаж 47 років 08 місяців 14 днів.
Так, позивач звернулася до органів Пенсійного фонду із заявою за призначенням/ перерахунком пенсії від 01.07.2024.
Розглянувши вищевказану заяву, ГУ ПФУ в Донецькій області прийнято рішення №134550001860 від 08.07.2024 «Про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 », яким відмовлено їй в переході з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю правових підстав.
Мотивами відмови є те, що з 04.07.2001 набрав чинності Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування», згідно з яким керівні працівники та спеціалісти місцевих рад набули статусу посадових осіб органів місцевого самоврядування. Аналізом наданих документів встановлено, що з 04.07.2001 ОСОБА_1 працює на посадах особи місцевого самоврядування, які з 04.07.2001 не відносяться до категорій посад державних службовців.
Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Спірним у даній справі є рішення пенсійного органу про відмову в переході з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Вимогами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі як і раніше - Закон №889-VIII) визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців. Цей Закон набув чинності 01.05.2016.
Згідно з п.2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі як і раніше - Закон №3723-XII), крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і 12 цього розділу.
Пунктами 10, 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до частин 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До 1 травня 2016 (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 1 травня 2016, відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Так, відповідно до пункту 10 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно із пунктом 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 Закону  № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, «Прикінцевими та перехідними положеннями» Закону № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статті 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Спірним є стаж державної служби позивача, а саме зарахування до такого періоди його роботи в місцевих органах виконавчої влади.
У відповідності до п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі - Порядок №229), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII.
Приписами п.8 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII визначено, що стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.
Отже, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283).
Відповідно до п.1 Порядку №283, цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно з п.2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до п.4 Порядку №229, до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Суд першої інстанції правильно зазначив, що як Порядок №283, так і чинний наразі Порядок №229 передбачає, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.
Згідно ст. 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 №2493-III (далі - Закон №2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Положення статей 2, 3 Закону №2493-III визначають, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, на день набрання чинності Закону №889-VІІІ - 01.05.2016, становив більше 10 років, при цьому вона працювала на посадах державної служби станом на день набрання чинності Законом №889-VIII, досягла 60-річного віку та мала стаж державної служби понад 20 років та страховий стаж, що дає їй право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».
Однак ГУ ПФУ в Донецькій області до стажу державної служби не зараховано період роботи позивача в органах місцевого самоврядування, оскільки 04.07.2001 набрав чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-ІІІ.
Стаж роботи позивача на посадах віднесених до відповідної категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, який становить 16 років 02 місяці 00 днів підтверджується листом Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 01.07.2024 №2603-вих-277.

При цьому, суд першої інстанції вірно врахував, що Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 за результатом розгляду справи №351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом №889-VІІІ положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до ст.46 Закону №889 та п.4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» зараховується до стажу державної служби.
З огляду на це, правильним є твердження, що доводи ГУ ПФУ у Львівській області про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця, є безпідставними.     

Щодо рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №134550001860 від 08.07.2024 «Про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 », яким відмовлено їй в переході з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», то колегія суддів погоджується з тим, що таке не відповідає вимогам статті 2 КАС України.      
Колегія суддів не приймає до уваги твердження ГУ ПФУ в Донецькій області, що оскільки позивач знаходиться на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області, то такий і повинен повторно розглянути заяву позивачки, виходячи з такого.
Так, суд першої інстанції вірно вказав, що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Донецькій області.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 у справі №240/16372/23. 
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку в мотивувальній частині рішення про те, що вимоги в частині нарахування та виплати пенсії державного службовця, з врахуванням при обчисленні розміру пенсії вимоги статті 37 Закону №3723-ХІІ відповідно до заробітної плати за червень 2024 згідно з листом-довідкою Управління соціального захисту Львівської міської ради від 01.07.2024 №2603-вих.-227 про визначення заробітної плати за червень 2024, є передчасною та задоволенню не підлягає, однак помилково зазначив в абзаці п`ятому резолютивної частини про врахування такого при повторному розгляді заяви позивачки від 01.07.2024.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                      
                                                        постановив:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року у справі № 380/17001/24 - без змін.
Виключити з абзацу п`ятого резолютивної частини рішення суду «…врахувавши при обчисленні розміру пенсії вимоги статті 37 Закону №3723-ХІІ відповідно до заробітної плати за червень 2024 року згідно з листом-довідкою Управління соціального захисту Львівської міської ради від 01.07.2024 року №2603-вих.-227 про визначення заробітної плати за червень 2024 року.»
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар