ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 січня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/19893/24	
                                                                                Суддя І інстанції – Сластьон А.О.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини   НОМЕР_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня  2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини   НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому просив:
- визнати протиправною дію військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення позивача з лав Збройних Сил України на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно з поданим рапортом від 05.07.2024;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення, яким звільнити позивача з лав Збройних Сил України на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
В обґрунтування позовних вказує на те, що липні 2024 року позивач подав відповідачу рапорт з проханням звільнити його з військової служби відповідно до підпункту «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (надалі - Закон №2232-ХІІ). Підставою для звільнення з військової служби є сімейні обставини, пов`язані з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за дружиною позивача - ОСОБА_2 , яка за довідкою Медико-соціальної експертної комісії (надалі - МСЕК) є інвалідом ІІ групи та потребує постійного догляду, що підтверджується висновком Лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я комісії (надалі - ЛКК). Позивач вважає, що ним надані усі документи, які підтверджують наявність у нього підстав для звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ. Проте, відповідач відмовив позивачу у звільненні з військової служби з тих підстав, що позивачем не надано документів для підтвердження факту постійного догляду за дружиною. Зокрема, відповідач у відмові вказав, що довідка Медико-соціальної експертної комісії не містить інформації про те, що дружина позивача потребує постійного стороннього догляду. Вважає таку відмову протиправною, у зв`язку із чим звернувся до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня  2024 року позовні вимоги задоволено.
Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції Військова частина   НОМЕР_1 подала на нього апеляційну скаргу в якій просить  рішення суду скасувати   та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному  обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що  потребу у постійному сторонньому догляді визначають медико-соціальні і лікарсьо-консультативні комісії, що підтверджується відповідними висновками, за формою встановленого зразка перелік яких є вичерпний і затверджений відповідними  нормативно-правовим актами.  Копія виснвоку ЛКК КП «Криворізька міська лікарня № 1» КМР від 11.06.2024 № 251 не відповідає формі  № 080-4/о, затвердженій наказом МОЗ України від -9.03.2021 року № 407. Висновку про потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі ОСОБА_2 довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 05.06.2024 № 570932 не містить
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу  позивач просить відмовити у їх задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
          Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування  судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скаргп не підлягає задоволенню виходячи з наступного.  
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в якості саперу 2 відділення розмінування взводу 3 взводу розмінування 2 роти розмінування батальйону розмінування військової частини НОМЕР_1 з 01.02.2024, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини від 01.02.2024 №36.
Позивачем двічі подавався рапорт з проханням звільнити його з військової служби відповідно до абзацу 7 пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 № 2232-ХІІ у зв`язку із необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за його дружиною.
Зокрема, в матеріалах справи містяться рапорти від 17.06.2024 та від 05.07.2024 з проханням звільнити позивача з військової служби на підставі підпункту «г»  пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за сімейними обставинами.
До рапортів позивач надавав наступні документи: копію паспорту та копію РНОКПП позивача, копія паспорту та РНОКПП дружини - ОСОБА_2 , копію свідоцтва про шлюб, копія висновку ЛКК від 11.06.2024 №251, копія довідки МСЕК №570932.
Згідно зі Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 укладено 13.08.2011 шлюб з ОСОБА_3 (прізвище після реєстрації – ОСОБА_4 ), про що зроблено відповідний актовий запис №324 в Книзі реєстрації шлюбів.
З висновку ЛКК КП «Криворізька міська лікарня №1» КМР» від 11.06.2024 №251 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом ІІ групи, встановлений їй діагноз: розсіяний склероз, церебро-спінальна форма, ЕДДS 2,0 балів, рецидивуюче-ремітуюча течія, у вигляді помірного тетрапарезу, до грубого ліворуч, помірно виражений вестибуло-атаксичний синдром, легкого псевдобульбарного синдрому, порушення функції тазових органів за типом неутримання сечі, порушення функції ходи ІІ-ІІІ ст. Заключення: за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.
Відповідно до Довідки до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №570932 ОСОБА_2 з 05.06.2024 встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності: загальне захворювання (з ураженням ОРА). Інвалідність встановлена до 01.07.2025. Висновок про умови та характер праці: нездатний (а) до трудової діяльності в звичайних виробничих умовах, може бути пристосованим в спеціально створених умовах на виробництві або рекомендована надомна праця.
Також, в матеріалах справи міститься висновок КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради від 25.06.2024 за формою первинної облікової документації №080-4/0, затвердженої наказом МОЗ України від 09.03.2021 №407, про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
З тексту зазначеного висновку вбачається, що ОСОБА_2 рекомендовано соціальні послуги: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
За результатами розгляду рапорту та поданого разом з ним документів, Військова частина НОМЕР_1 листом від 10.07.2024 №3580 повідомила позивача пор відсутність підстав для звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі пп. «г» п.2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Зокрема, відповідач вказує, що потреба в сторонньому нагляді, догляді визначається медико-соціальними експертними комісіями на підставі п. 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1313.
Натомість, у поданій разом з рапортом копії довідки до Акта огляду медико-соціальнї експертної комісії №570932 від 05.06.2024, виданої ОСОБА_2 , не міститься інформації щодо потреби в сторонньому догляді. Відтак, і підстав для звільнення з військової служби немає.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на звільнення з військової служби  відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ.
Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до вимог ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
За нормами ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» розрізняють наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Статтею 24 Закону № 2232-XII   унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, відповідно до ч.3 якої закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави та порядок звільнення   з   військової служби передбачені   ст.26 Закону №2232-XII, а у ч.4 цієї статті наведені підстави звільнення   з   військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу   за   призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу   за   призовом осіб із числа резервістів в особливий період,   зокрема:   під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (п.1), під час воєнного стану (п. 2).
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої   статті 106 Конституції України,   Закону України «Про правовий режим воєнного стану»   Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202   в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.
Відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці,   які проходять військову службу   за   призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу   за   призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються   з   військової служби під час воєнного стану   через   такі   сімейні обставини   або   інші поважні причини   (якщо   військовослужбовці   не висловили бажання продовжувати військову службу):
у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Законом №2232-ХІІ не визначено перелік документів та форми облікових довідок про потребу осіб в сторонньому догляді,  в той же час   документами які підтверджують необхідність постійного догляду є висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Визначаючи характер спірних правовідносин суд першої інстанції вірно зазначив, що спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої    статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Підставою для такої відмови стало, як зазначено у відповіді на рапорт позивача, ненадання військовослужбовцем (позивачем у справі) до рапорту про звільнення належного документа, який підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за дружиною.
В той же час на підтвердження наявності підстав для звільнення з військової служби позивач надав копію висновку ЛКК КП «Криворізька міська лікарня №1» КМР» від 11.06.2024 № 251 про потребу ОСОБА_2 в постійному сторонньому догляді.
Так, визначення терміну «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого    Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 №2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.
У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого    наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 № 705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.
У пункті 3 розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін «медичний висновок» визначено, як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.
Отже, медичний висновок - це документ, який містить дані про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.
Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.
В свою чергу, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317    (далі - Положення № 1317).
Відповідно до пунктів 19, 24 Положення №1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.
Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.
З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).
Надаючи аналіз повноваженням лікарсько-консультативної комісії та медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.
Так, Положенням №1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Відповідно до пункту 3 Положення №1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення №1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:
ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;
потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;
потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;
ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;
причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;
медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.
У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.
При цьому, як вірно зазначив суду першої інстанції, поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. В свою чергу, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.
В свою чергу, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого    наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189    (у редакції    наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).
За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить:
1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;
2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;
3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;
4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).
Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:
форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених    постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;
висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я»    затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».
Пунктом 5 цієї Інструкції визначено, що висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859.
У пункті 4 висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (пункт 8 Інструкції).
Разом з цим,    наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я»    затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».
Відповідно до п. 11 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о, висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, видається особам, яким встановлено інвалідність.
Згідно з пунктами 2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини    форми первинної облікової документації №025/о    «Медична карта амбулаторного хворого № _____», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року    №110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за №661/20974.
Повноваження лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я визначені ще в одному нормативно-правовому акті -    наказі Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання», в якій зазначено, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу (далі - висновок ЛКК) видається лікарською консультативною комісією (далі - ЛКК) закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.
Відповідно до пункту 1    Інструкції №667    висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.
Виходячи з аналізу зазначених правових норм суд першої інстанції вірно зазначив, що наразі існує недосконалість, та неузгодженість термінів і понять в нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом необхідно підтверджувати необхідність здійснення постійного догляду та який орган має видавати цей документ.
При цьому, неузгодженість термінів і понять в нормативних актах стосовно документа на підтвердження необхідності постійного догляду не може впливати на реалізацію особою права на звільнення з військової служби, а тому відсутні підстави не приймати до уваги висновок ЛКК КП «Криворізька міська лікарня №1» КМР» від 11.06.2024 № 251 про потребу ОСОБА_2 в постійному сторонньому догляді.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доданий до рапорту висновок ЛКК КП «Криворізька міська лікарня №1» КМР» від 11.06.2024 № 251 про необхідність постійного стороннього догляду за дружиною позивача є належним та достатнім доказом, який підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ (другої) групи, що, в свою чергу, є належною підставою для звільнення позивача з військової служби.
Спростовуючи доводи відповідача стосовно того, що у довідці МСЕК, в якій йдеться про 2 групу інвалідності дружини позивача, не зазначено, що вона потребує постійного стороннього догляду у зв`язку із інвалідністю, суд першої інстанції вірно виходив  з того, що  факт потреби у постійному сторонньому догляді підтверджується висновком ЛКК КП «Криворізька міська лікарня №1» КМР» від 11.06.2024 № 251, який додавався позивачем до рапорту.
При цьому висновок КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради від 25.06.2024 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі лише підтверджує обставини, зазначені у висновку ЛКК КП «Криворізька міська лікарня №1» КМР» від 11.06.2024 №251.
Викладені обставини свідчать про протиправність відмови  військової частини НОМЕР_1 у звільненні   ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
З метою ефективного способу захисту порушеного права, суд першої інстанції вірно зобов`язав відповідача звільнити позивача з військової служби на підставі підпункту «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»    за сімейними обставинами    у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за своєю дружиною ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду та якає особою з інвалідністю ІІ (другої) групи.
Доводи викладені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки висновків, зроблених судом першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції  залишити без змін. 
          Керуючись п.1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини   НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.
В повному обсязі постанова складена 21 січня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова