УХВАЛА
 
20 лютого 2025 року
м. Київ
справа № 211/3672/24
провадження № 61-1154 ск25 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні загиблого батька, 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року в задоволенні позову  ОСОБА_2 відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області                    від 13 серпня 2024 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_2 задоволено.
Встановлено факт перебування, станом на 10 лютого 2023 року, ОСОБА_2 ,              ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні батька ОСОБА_5 , загиблого            ІНФОРМАЦІЯ_2 .
До Верховного Суду 21 січня 2025 року засобами поштового зв`язку  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, у якій просив її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявнику надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження з визначенням конкретного пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав). Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
11 лютого 2025 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали від 04 лютого 2025 року направив уточнену редакцію касаційної скарги.
В уточненій її редакції заявник як на підставу касаційного оскарження судового рішення посилавсяна відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). 
Верховний Суд констатує, що наведені заявником доводи не є належними підставами касаційного оскарження, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі має зазначатися конкретна норма права, що регулює спірні правовідносини, з приводу застосування якої відсутній висновок Верховного Суду. 
Про зазначене суд вказував в ухвалі від 04 лютого 2025 року про залишення касаційної скарги без руху.
Саме по собі посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, що регулює спірні правовідносини, з приводу застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, не дає підстав для вирішення питання про відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
Узагальнене посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, без обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).
Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України та статті 185 ЦПК Україниу разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.
Оскільки у встановлений судом строк, станом на 20 лютого 2025 року недоліки касаційної скарги не усунуто, зокрема заявником надано уточнену редакцію касаційної скарги без обгрунтування підстави касаційного оскарження, наявність якої є обов`язковою вимогою до змісту касаційної скарги, відповідно до статті 185 ЦПК України касаційна скарга підлягає поверненню заявнику, що не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (МПП «Голуб» проти України, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року у цій справі вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                    О. В. Білоконь