Єдиний унікальний номер справи №364/960/20
Провадження №22-ц/824/85/2025

П О С Т А Н О В А
 І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
16 січня 2025 року                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого судді   Журби С.О., 
суддів                         Писаної Т.О., Приходька К.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Володарського районного суду Київської області від 11 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Володарської селищної ради Київської області, третя особа яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно,
 
 В С Т А Н О В И В:
   07.11.2022 року третя особа ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, про стягнення з позивача судових витрат на правничу допомогу по справі за позовом ОСОБА_1 до Володарської селищної ради Київської області, третя особа яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно, про що вона подала докази про це в порядку ст. 141 ЦПК України.
Додатковим рішенням Володарського районного суду Київської області від 11 листопада 2022 року заяву третьої особи ОСОБА_2 - адвоката Подкопаєвої Ірини Анатоліївни, про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача понесених судових витрат на правову допомогу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 22000 (двадцять дві тисячі) гривень 00 копійок.
Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви третьої особи  відмовити повністю.
Свої вимоги обґрунтував тим, що справу розглянуто судом за відсутності позивача, не повідомлено належним чином про дату, час та місце засідання суду. Вказує, що заявлена до стягнення сума судових витрат перевищує орієнтовний розмір витрат на правову допомогу. Зазначає, що третьою особою по справі не надано належних доказів на підтвердження понесених судових витрат, а лише договір про надання правової допомоги та меморіальні ордери, які не можуть бути належними доказами на підтвердження понесених витрат на правову допомогу. Стверджує, що адвокатом не надано Акту про надання правової  допомоги та детального опису робіт виконаних адвокатом із зазначенням конкретної дії, час у витраченого на роботу адвоката та вартості за такі послуги. Вказує, що позивач є суб`єктом отримання безоплатної правової допомоги а тому з нього не можуть стягуватися витрати на правову допомогу адвоката.
31 січня 2023 року на адресу суду від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. За таких умов апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про  відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав:
В ході розгляду справи судом було встановлено, що в провадженні Володарського районного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Володарської селищної ради Київської області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно. 
Рішенням Володарського районного суду Київської області від 01.11.2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Володарської селищної ради Київської області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно відмовлено повністю.
07.11.2022 року третя особа ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, про стягнення з позивача судових витрат на правничу допомогу по справі за позовом ОСОБА_1 до Володарської селищної ради Київської області, третя особа яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно, про що вона подала докази про це в порядку ст. 141 ЦПК України.
Додатковим рішенням Володарського районного суду Київської області від 11 листопада 2022 року заяву третьої особи ОСОБА_2 - адвоката Подкопаєвої Ірини Анатоліївни, про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача понесених судових витрат на правову допомогу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 22000, 00 грн.
Суд першої інстанції, задовольняючи заяву третьої особи ОСОБА_2 , зазначив, що на підтвердження понесення ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу надано додаткову угоду, акт про надання правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги б/н від 10.02.2022 року, де розмір винагороди зазначено в розмірі 22000 гривень, також надано меморіальні ордери, якими підтверджено оплату ОСОБА_2 зазначеної суми за надання правничої допомоги.
Основним доводом апеляції є те, що третьою особою по справі не надано належних доказів на підтвердження понесених судових витрат, а лише договір про надання правової допомоги та меморіальні ордери, не надано Акту про надання правової допомоги та детального опису робіт виконаних адвокатом із зазначенням конкретної дії, час у витраченого на роботу адвоката та вартості за такі послуги. Зазначене з точки зору апелянта унеможливлює стягнення витрат на правничу допомогу. 
Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апеляційної скарги.
Чинним ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України  інші окрім судового збору судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її  користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала  така особа  заявлені позовні вимоги.
Як убачається з матеріалів справи, позивачу відмовлено у задоволенні позову, а ОСОБА_2 як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, заперечував проти задоволення вказаного позову та виступав на стороні відповідача, тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 має право на відшкодування понесених ним судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу адвоката та їх стягнення з позивача у встановленому законом порядку.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або  інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати  мають бути документально підтверджені. Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року (справа № 826/1216/16), постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 року (справа № 810/3806/18) та постанові Верховного Суду від 14 лютого 2020 року ( справа №280/1765/19).
Заявник на підтвердження витрат на правничу допомогу надав до суду договір про надання правової (правничої) допомоги від 10 лютого 2021 року, акт про надання правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги б/н від 10.02.2021 року, відповідно до якого гонорар за надання правової  допомоги становить 22 000, 00 грн, меморіальні ордери про зарахування коштів на розрахунковий рахунок адвоката та квитанції на загальну суму 22 000, 00 грн.
Що стосується доводів заявника про те, що третя особа не на надала до суду детального опису робіт із зазначенням конкретної дії, часу, витраченого на роботу адвоката, та вартості за такі послуги, колегія суддів зазначає наступне:
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 відступила від висновку, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі ВС від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18, про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатися тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному з видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Велика Палата ВС виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Як убачається з матеріалів справи, гонорар адвоката визначений умовами Договору у фіксованому розмірі і не залежить від обсягу витраченого адвокатом часу, а тому при його визначенні не потребується подання додаткового детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, із зазначенням витраченого адвокатом часу.
Деталізація виду наданої правової допомоги та розміру гонорару адвокату в повній мірі відображені в Договорі та Акті про надання правової (правничої) допомоги, що є формою виконання вимог закону про надання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, в межах розгляду справи в суді першої інстанції.
Наступним доводом апеляції є те, що заявлена до стягнення сума судових витрат перевищує орієнтовний розмір витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний ) розрахунок суми судових  витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із  розглядом справи.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції попередній (орієнтовний ) розрахунок суми судових  витрат, які він поніс і  очікує понести  у зв`язку із розглядом справи, у якому зазначений вид та вартість правової допомоги адвоката, зокрема:
складення і подання процесуальних документів в суді першої інстанції, в тому числі заяв по суті справи, заяв, клопотань, заперечень, письмових пояснень - 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 коп.;
участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції - 2 000 (дві тисячі) гривень 00 коп./за кожне засідання. 
Всього - 14 000, 00 грн.
Відповідно до частини четвертої статті 141 ЦП К України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Як убачається з Акту про надання правової допомоги №1 від 06.11.2022 року,  адвокат брала участь у судових засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду 7 разів.
Таким чином, саме фактична кількість судових засідань вплинула на збільшення розміру гонорару адвоката.
З огляду на викладене, колегія судді погоджується із заявленим до відшкодування розміром витрат на професійну правничу допомогу.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що справу розглянуто судом за відсутності позивача, не повідомлено належним чином про дату, час та місце засідання суду, суд зазначає таке.
Відповідно до вимог ч.4 ст.270 ЦПК України  при вирішення питань даної категорії суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання лише у разі необхідності цього. Як убачається з  додаткового рішення суду першої інстанції, судом при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення відповідно до вимог ч.4 ст.270 ЦПК України не викликались сторони, оскільки такої необхідності не вбачав з огляду на представлення до матеріалів справи усіх необхідних документів.
Наступним доводом апелянта є те, що він є суб`єктом отримання безоплатної правової допомоги, а тому з нього не можуть стягуватися  витрати на правову допомогу адвоката.
Зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначає Закон України «Про безоплатну правову допомогу».
Так, позивач як суб`єкт отримання безоплатної правової допомоги звільняється від сплати гонорару адвокату за надання йому як позивачу усіх та/або окремих видів правової допомоги. Разом з тим, Закон України «Про безоплатну правову допомогу» не містить положень, відповідно до яких особа, якій надається безоплатна правова допомога, звільняється від сплати понесених судових витрат на користь інших учасників справи у випадку пред`явлення необґрунтованого/незаконного позову та відмови у його задоволенні.
Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією третьої сторони про те, що питання розподілу судових витрат та їх стягнення з Позивача на користь інших учасників справи у випадку відмови у задоволенні позову вирішується судом на загальних підставах, незалежно від того, чи Позивач є суб`єктом отримання безоплатної правової допомоги чи оплачує послугу адвоката в межах своєї справи самостійно.
Доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи по суті питання, натомість справа судом вирішена правильно, з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин справи та дотриманням норм матеріального права при її вирішенні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд,
 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Володарського районного суду Київської області від 11 листопада 2022 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Головуючий                                                                                      С.О. Журба
 
Судді:                                                                                                Т.О. Писана
 
                                                                                                           К.П. Приходько