УХВАЛА
20 січня 2025 року
м. Київ
справа № 757/18133/24-ц
провадження № 61-16767ск24
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 21 жовтня 2024 року у справі за заявою Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», ОСОБА_1 , 
про розкриття банком інформації, яка містить охоронювану законом таємницю,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2024 року Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі - ГУ ДПС у Чернігівській області), заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (далі - АТ «Райффайзен Банк»), ОСОБА_1 , про розкриття банком інформації, яка містить охоронювану законом таємницю.
Печерський районний суд міста Києва рішенням від 20 травня 2024 року заяву ГУ ДПС у Чернігівській області залишив без задоволення.
Київський апеляційний суд постановою від 21 жовтня 2024 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року залишив без змін.
11 грудня 2024 року ГУ ДПС у Чернігівській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 21 жовтня 2024 року.
Верховний Суд ухвалою від 23 грудня 2024 року касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення зазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявнику: надати обґрунтовану заяву/клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження; уточнену редакцію касаційної скарги із зазначенням конкретних обов`язкових підстав касаційного оскарження судових рішень, копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи; документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.
У січні 2025 року до Верховного Суду від ГУ ДПС у Чернігівській області надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, до якої додане клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, відповідно до закону, а також уточнена касаційна скарга.
Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень мотивоване тим, що 19 листопада 2024 року ГУ ДПС у Чернігівській області вперше подало касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року. Верховний Суд ухвалою від 29 листопада 
2024 року касаційну скаргу на вказані судові рішення повернув заявнику на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України із зазначенням про те, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. Обставини, що стали підставою для повернення касаційної скарги заявника усунуто.
Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій 
статті 394 цього Кодексу.
Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що наявні підстави для поновлення цього строку, оскільки причини його пропуску є поважними, зокрема касаційна скарга, після її повернення, повторно подана в нетривалий проміжок часу з урахуванням зазначених причин повернення.
Проте, подана касаційна та уточнена скарга не можуть бути прийняті касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вони не відповідають вимогам статті 392 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених 
частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
У касаційній скарзі ГУ ДПС у Чернігівській області узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Разом з тим, в уточненій касаційній скарзі ГУ ДПС у Чернігівській області заявник вказує, що суди неповно встановили обставини, що мають значення для справи, та не дослідив докази, що надавалися заявником.
Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин;
пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення;
пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи;
пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.
Суд наголошує, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судове рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 400 ЦПК України).
Отже, відсутність у касаційній та уточненій скаргах визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює їх прийняття та відкриття касаційного провадження.
Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями за заявника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, яких не виклав сам заявник.
Способом усунення недоліків касаційної скарги ГУ ДПС у Чернігівській області на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року у справі № 757/18133/24-ц є викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.
Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Зважаючи на необхідність забезпечення принципу доступу до правосуддя, суд касаційної інстанції вважає за необхідне продовжити ГУ ДПС у Чернігівській області строк на усунення недоліків касаційної скарги та повідомити про це заявника.
Керуючись статтями 127, 290 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
Клопотання Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.
Поновити Головному управлінню Державної податкової служби 
у Чернігівській області строк на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року.
Продовжити Головному управлінню Державної податкової служби 
у Чернігівській області строк на усунення недоліків касаційної скарги.
Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                І. М. Фаловська