УХВАЛА
03 лютого 2025 року
м. Київ
справа № 523/2697/21
провадження № 61-1226ск25
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тарановського Дмитра Сергійовича на постанову Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом до відповідача, в якому просив стягнути суму боргу за договором позики 
в сумі 109 000,00 грн.
У січні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, про визнання договору позики недійсним.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 липня 
2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 109 000,00 грн. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Гришка С. О. задоволено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 липня 
2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , недійсним.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Додатковою постановою Одеського апеляційного суду від 17 січня 2025 року клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Гришка С. О. про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у загальному розмірі 50 454,00 грн.
У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.
У січні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Тарановський Д. С. 
із застосуванням засобів поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду 
із касаційною скаргою, в якій просить постанову Одеського апеляційного суду 
від 28 листопада 2024 року скасувати, рішення Суворовського районного суду 
м. Одеси від 04 липня 2024 року залишити без змін. 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
1. Касаційна скарга подана до Верховного Суду з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення. 
До касаційної скарги представником заявника додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення. На обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження заявник посилається на те, що з повним текстом оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції адвокат Тарановський Д. С. ознайомився після його опублікування на офіційному веб сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) 25 грудня 2024 року. 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено 
у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску 
з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу. 
Із ЄДРСРвбачається, що повний текст постанови суду апеляційної інстанції було зареєстровано 24 грудня 2024 року, забезпечено надання загального доступу 
25 грудня 2024 року. 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судового рішення заявником пропущено з поважних причин, вважаю за можливе його поновити.
2. Водночас подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку визначення заявником підставою касаційного оскарження судових рішень пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовної практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Таким чином оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 листопада 
2020 року у справі № 904/3807/19.
Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі 
№ 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 20 червня 2018 року у справі № 755/7957/16-ц, від 26 червня 2018 року у справі 
№ 2/1712/783/2011, від 26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 у справі № 522/2732/16-ц).
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Тарановського Д. С., 
у повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, заявник, як на підставу касаційного оскарження судових рішень, посилається, зокрема, на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), проте не зазначає конкретної норми права, щодо якої відсутній висновок та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовної практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи, відповідно, не конкретизує підстави касаційного оскарження судових рішень, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Також Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що саме по собі зазначення 
у якості підстави касаційного скарження пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України у змісті касаційної скарги не є належним виконанням вимог закону щодо обов`язкового зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень.
Таким чином, заявнику необхідно уточнити касаційну скаргу з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження постанов відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України та надати суду касаційну скаргу у новій редакції та надати копії уточненої касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
У разі подання уточненої касаційної скарги шляхом формування документа 
у системі «Електронний суд» заявникові також необхідно надати суду докази надсилання уточненої касаційної скарги на адреси інших учасників справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але 
не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу. 
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Тарановського Дмитра Сергійовича про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.
Поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Тарановському Дмитру Сергійовичу строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року.
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тарановського Дмитра Сергійовича на постанову Одеського апеляційного суду 
від 28 листопада 2024 року залишити без руху.
Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                          Д. Д. Луспеник