ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/5976/24                                                           Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ТРОФІМОВА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 січня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Файдюка В.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1   про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В:

13.06.2024 через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 через представника Дзундзи Ю.Р. до Черкаського окружного адміністративного суду подано позов до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд: 
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 місячного грошового забезпечення за період з 17.03.2023 до 29.12.2023; матеріальної допомоги за 2023 рік; грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік; грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2023 рік; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби; без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року із суми 2 684 гривні;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 : місячного грошового забезпечення за період з 17.03.2023 до 29.12.2023; матеріальної допомоги за 2023 рік; грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік; грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2023 рік; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби; з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року із суми 2 684 гривні на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з моменту набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, починаючи з 29.01.2020, в тому числі з 17.03.2023, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу повинні визначатися для шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 постанови Кабінету міністрів України №704, проте за спірний період розмір посадового окладу позивача розрахований шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, що впливає на обчислення грошової (матеріальної) допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 у задоволені позовних вимог відмовлено. 
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що дані відносини вже стали стабільними, враховуючи відсутність спору  з роботодавцем на час звільнення зі служби та рішень про скасування індивідуальних актів щодо оплати праці позивача, тому з огляду на те, що позивач звернувся після завершення процесуальних строків на їх оскарження, передбачені частиною другою статті 233 КЗпП України (в редакції, що набула чинності з 19 липня 2022 року) визнав позовні необгрунтованими.
Позивачем подано на рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу, в якій наголошено на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та просить скасувати його та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована доводами аналогічними позовній заяві.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошує на правильності висновків суду першої інстанції.
У судове засідання сторони не з`явилися,  про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, та відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги з огляду на таке.

Обставини справи.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2023 №35 сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду охорони військової частини НОМЕР_1 з посадовим окладом 2820 гривень на місяць за 5 тарифним окладом та визначеним грошовим забезпеченням.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.12.2023 №331 позивача звільнено з військової служби у відставку на підставі підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби.
Зазначені накази не є предметом оскарження у цій справі.
Так, у період з 17.03.2023 до 29.12.2023 нарахування грошового забезпечення здійснювалось у відповідному розмірі - виплачувався посадовий оклад, оклад за військовим званням, інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові виплати, що обчислені, виходячи з місячного грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року на 2023 рік до 5 тарифного розряду (згідно штату військової частини НОМЕР_1 ) шляхом множенням суми 1762 грн на коефіцієнт 1.6 (згідно додатку 1 Постанови № 704), що дорівнює 2819,2 грн і після округлення складає 2820 грн. Оклад за військове звання розрахований, виходячи з коефіцієнта в додатку 14 Постанови №704 множенням суми 1762 грн на коефіцієнт 0.42, що дорівнює 740,04 грн і після округлення складає 740 грн. Враховуючи визначений посадовий оклад та оклад за військовим званням місячне грошове забезпечення розраховувалось: оклад за військове звання + посадовий оклад + (оклад за військове звання + посадовий оклад) * коефіцієнт вислуги років + ((оклад за військове звання + посадовий оклад) * коефіцієнт вислуги років) * коефіцієнт надбавки за особливості проходження військової служби + посадовий оклад * відсоток премії (740+2820+(740+2820)*0,25+(740+2820+(740+2820)*0,25)*0.65 +2820*5,23=22091,10) - без порушень чинного законодавства з виконанням обов`язків страхувальника і податкового агента. Виплати в картці особового рахунку ОСОБА_1 відображені у місяці фактичного проведення (доповідна записка помічника командира частини з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2024 №6800).
Відповідно до рапорту начальника відділення персоналу та стройового штабу військової частини НОМЕР_1 повідомлень в усній чи письмовій формі від сержанта ОСОБА_1 щодо незгоди з наказом від 29.12.2023 №331 (витяг з наказу вручений в день виключення зі списків) до військової частини не надходило.
Вищенаведені обставини підтверджені належними, достатніми та допустимим доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Так, відповідно до частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017 (далі - Постанова №704), якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців. Постанова набирала чинності з 01 березня 2018 року.
Так, відповідно до пункту 4 цієї постанови у редакції, що була чинною до 24.02.2018, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
З 21.02.2018 набула чинності постанова № 103, пунктом 6 якої пункт 4 постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Отже, з 21.02.2018 змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме - замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) передбачено використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2018.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування пункту постанови і прийнято в цій частині нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103.
Тобто, пункт 6 Постанови №103 втратив чинність і у зв`язку з чим відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у редакції до внесення скасованих судом змін, згідно якої розрахунковою величиною для визначення окладів є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року.
Під час розгляду і вирішення цієї справи суд виходить із того, що положення пункту 4 постанови № 704 та пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1774-VIII підлягають солідарному застосуванню.
Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови № 704.
Водночас, апеляційний суд враховує, що 12.05.2023 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №481 "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704" (далі - Постанова №481), яка набрала чинності 20.05.2023 та якою по-іншому врегульовані спірні правовідносини.
Пунктом 1 Постанови №481 приписано скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до Постанов Кабінету Міністрів України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільненні з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".
Також пунктом 2 указаної постанови внесено зміну до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", виклавши абзац перший в такій редакції: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".
Викладення пункту 4 постанови №704 у згаданій редакції та встановлення фіксованої суми, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, яка відповідає розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, свідчить про відсутність підстав для перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 20.05.2023.

Висновки суду.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що з 20.05.2023 відпали підстави для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями виходячи з розміру прожиткового мінімуму станом на 01.01.2023 - відпали.
Разом з тим, позивача було звільнено з військової служби Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.12.2023 №331 та саме 29 грудня 2023 року його було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення 30 грудня 2023 року та повний розрахунок з позивачем був проведений у січні 2024 року.
Доказів щодо незгоди позивача із розрахунком грошового забезпечення саме при звільненні суду не надано, отже спір про розмір виплат був відсутній, проте лише 13.06.2024 року позивач звернувся одразу до суду з цими позовними вимогами.
Верховний Суд (постанова від 04.12.2019 у справі №825/742/16 ЄДРСР 86239374) зазначає: п.31 незгода працівника з розміром належних до виплати під час звільнення сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки. Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум під час звільнення.
Під час обрання способу захисту позивач не оскаржує індивідуальний акт - наказ від 29.12.2023 №331 та/або розпорядження як підставу для бухгалтерії (фінансової служби) щомісячно здійснити нарахування коштів.
Так, відповідно до статті 233 КЗпП працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).
ВС у справі № 240/12017/19 зазначив, що після завершення процесуальних строків на оскарження, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
При цьому, як вже було зазначено вище, після прийняття 12.05.2023 Кабінетом Міністрів України постанови №481, з 20.05.2023 відпали підстави для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями виходячи з розміру прожиткового мінімуму станом на 01.01.2023, а позовні вимоги з 17.03.2023 по 19.05.2023 не підлягають перегляду з огляду на застосування норми статті 233 КЗпП.
Отже, на момент звільнення позивача, а саме 29.12.2023, вже були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» та остання діяла в редакції зі змінами внесеними Постановою № 481 і визначала посадові оклади, оклади за військовим званням без використання показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, й розраховувалися виходячи з розміру базового показника 1762 гривні.
Виходячи з викладеного, ОСОБА_1 при звільненні з військової служби виплачено належне грошове забезпечення в межах виділених бюджетних асигнувань з урахуванням посадових окладів, окладів за військовим званням визначених у належному розмірі у відповідності до норм чинного законодавства.
З огляду на встановлене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необгрунтованість позовних вимог.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не заслуговують уваги, наведені судом першої інстанції висновки є правильними.
Щодо всіх інших доводів апелянта колегія суддв наголошує, що враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апелянта не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Отже, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Повний текст постанови виготовлено 27.01.2025.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 р. - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,- залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.                       

            Колегія суддів:                                                                                  О.В. Карпушова                                                                      
                                                                                                    О.В. Епель          

                                                                                                    В.В. Файдюк