ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 р.	Справа № 520/34081/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
          представник відповідача Павленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія» на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, по справі № 520/34081/24
за позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія»      
до           Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку                      
             про  визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія»      звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, в якому просило суд: 
- визнати протиправною і скасувати прийняту відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія» Постанову від 26 листопада 2024  року                   № 14/14/879/СОЗ Національної комісії цінних паперів та фондового ринку про застосування заходів впливу контрольного характеру - анулювання Товариству ліцензії на провадження професійної діяльності на ринках капіталу - діяльності з управління активами інституційних інвесторів  (діяльності з управління активами), серії АЕ № 185489, виданої рішенням Комісії від 20.03.2013 № 170 з необмеженим строком дії з 20.03.2013.
Одночасно Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія»   до Харківського окружного адміністративного суду подало заяву про забезпечення позову, в якій  просило суд: зупинити дію індивідуального акта - прийнятої відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія» Постанови від 26 листопада 2024 року №14/14/879/СОЗ Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про застосування заходів впливу контрольного характеру - анулювання Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія» ліцензії на провадження професійної діяльності на ринках капіталу - діяльності з управління активами інституційних інвесторів (діяльності з управління активами), серії АЕ №185489, виданої рішенням Комісії від 20.03.2013 № 170 з необмеженим строком дії з 20.03.2013.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду  від 16.12.2024 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія»    про забезпечення позову відмовлено. 
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 та прийняти постанову, якою задовольнити заяву позивача про забезпечення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зауважив, що анулювання ліцензії повністю припиняє законну господарську діяльність юридичної особи, що призводить до її руйнації. Тому на період розгляду справи у суді є цілком обґрунтованим зупинення дії такого анулювання. Також, в управлінні Товариства знаходиться чотири інвестиційні фонди, і анулювання ліцензії призведе до порушення прав акціонерів цих фондів.
Апелянт також вважає, що застосування такого заходу забезпечення позову, як зупинення дії оскаржуваного індивідуального акту Відповідача, спрямовано виключно на збереження існуючого становища Позивача до вирішення спору по суті, і є тимчасовим заходом, покликаним запобігти виникнення ускладнень та докладанню значних та невиправданих зусиль для відновлення господарської діяльності Позивача у разі ухвалення рішення на його користь.
Скаржник вважає очевидним, що анулювання Позивачу ліцензії призводить до фактичного припинення його можливостей для подальшого здійснення ліцензійної діяльності. Оскільки для Позивача ліцензійна діяльність є виключено, то Позивач увесь час розгляду справи буде позбавлений можливості отримувати доходи, а відтак підтримувати виплату заробітної плати працівникам та виконувати господарські зобов`язання (офіс, комп`ютери, охорона тощо). Тому Позивач як юридична особа буде зруйнований і тому, незважаючи на рішення суду, навіть позитивне для Позивача не відновить свою господарську діяльність, тобто невжиття заходів забезпечення може унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
У цій ситуації є ще один аспект руйнування господарської діяльності Позивача. Згідно ч. 4 ст. 66 Закону України «Про інститути спільного інвестування», припинення дії ліцензії компанії з управління активами є підставою для ліквідації пайового фонду. Однак у процесі ліквідації пайового фонду повинен здійснюватися продаж активів фонду, що під час війни вигідно зробити неможливо, отже вказана ситуація знецінює активи інвесторів фонду.
Тобто, на думку апелянта, є абсолютно безспірним той факт, що анулювання ліцензії руйнує господарську діяльність особи, яка була позбавлена ліцензії, тобто, зокрема, руйнує роботу учасників ринку капіталів, які після перемоги України в агресивній війні російської федерації проти України будуть мати велике значення в інвестуванні відбудови України. 
Відповідач надав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу  суду першої інстанції залишити без змін. Зауважив, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Також зазначив, що вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, фактично призводить до вирішення спору по суті й може мати вплив на судове рішення, яке згодом буде ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності представника позивача. 
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 308 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про забезпечення позову позивачем не наведено беззаперечних доводів, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до  ч.ч. 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -  КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно із ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч. 2 ст. 151 КАС України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (ч. 6 ст. 154 КАС України).
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними, навести підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Розглядаючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
Аналогічні висновки щодо застосування норм процесуального права, викладені в постановах Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 300/5005/22 та від 21.09.2023 у справі                 № 600/1531/23-а.
Судовим розглядом встановлено, що Товариству з обмеженою відповідальністю  «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія» для здійснення господарської діяльності, основним видом якої є "Управління фондами", видано ліцензію на провадження професійної діяльності на ринках капіталу та організованих товарних ринках – управління активами інституційних інвесторів (діяльності з управління активами) серії АЕ № 185489 від 20.03.2013 з необмеженим строком з 20.03.2013 (Рішення Комісії від 20.03.2013 № 170).
Втім, Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку прийнято по відношенню до Товариства з обмеженою відповідальністю  «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія» Постанову від 26 листопада 2024  року № 14/14/879/СОЗ про застосування заходів впливу контрольного характеру - анулювання Товариству ліцензії на провадження професійної діяльності на ринках капіталу - діяльності з управління активами інституційних інвесторів  (діяльності з управління активами), серії АЕ № 185489, виданої рішенням Комісії від 20.03.2013 № 170 з необмеженим строком дії з 20.03.2013.
Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач вказав, що своєчасне невжиття заходів забезпечення адміністративного позову у межах зазначеного ним способу призведе до порушення  його прав, створить негативні наслідки, які буде не можливо усунути після набрання законної сили рішенням суду у цій справі, або для усунення цих наслідків буде необхідно докласти значних зусиль. Як стверджує позивач, оскаржувана постанова фактично робить неможливим здійснення ним господарської діяльності, що призведе до неможливості виконання господарських зобов`язань, неможливості виплати заробітної плати працівникам та неможливості своєчасно сплачувати податки та інші обов`язкові платежі та збори.
Звертаючись до процесуальних норм для цілей вирішення поставленого питання, колегія суддів звертає увагу на наступне.  
Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в п. 1 ч.  2  статті 150 КАС України.
Аналогічні висновки щодо застосування норм процесуального права, викладені у постанові Верховного Суду від  25.10.2023 у справі № 160/11784/23.
Згідно частин 1, 2, 3 статті 66 Закону України "Про інститути спільного інвестування" діяльність з управління активами інституту спільного інвестування провадиться компанією з управління активами на підставі ліцензії, що видається Комісією в порядку, встановленому законодавством.
Саморегулівна організація професійних учасників ринків капіталу - об`єднання учасників ринків капіталу, що провадять професійну діяльність на ринках капіталу - діяльність з управління активами інституційних інвесторів, має право одержувати звітність, складену в порядку, встановленому Комісією, з метою її контролю, узагальнення та аналізу.
Комісія має право прийняти рішення про припинення дії ліцензії компанії з управління активами з підстав, встановлених законодавством, а також у разі:
1) провадження компанією з управління активами іншої діяльності, ніж діяльність з управління активами інституційних інвесторів, крім випадків, передбачених законом;
2) неодноразового порушення вимог цього Закону чи нормативно-правових актів Комісії, що заподіяло шкоду учасникам інституту спільного інвестування, якщо факт її заподіяння встановлено судом;
3) непровадження компанією з управління активами діяльності з управління активами інституту спільного інвестування протягом двох років.
Судовим розглядом встановлено, що здійснення позивачем фінансово-господарської діяльності, яка спрямована на отримання прибутку з огляду на те, що діяльність компанії з управління активами є основним видом діяльності позивача, можлива лише за наявності відповідної ліценції. Анулювання відповідної ліцензії призводить до зупинення господарської діяльності, що очевидно потягне за собою такі наслідки як неможливість сплати підприємством податків та загальнообов`язкових платежів за результатами господарської діяльності, позбавить підприємство можливості своєчасно та у повному обсязі сплачувати заробітну плату працівникам.
Також, колегія суддів зазначає, що згідно із ч. 4 ст. 66 Закону України "Про інститути спільного інвестування", припинення дії ліцензії компанії з управління активами є підставою для ліквідації пайового фонду. Однак у процесі ліквідації пайового фонду повинен здійснюватися продаж активів фонду, що під час війни вигідно зробити не можливо, отже вказана ситуація знецінює активи інвесторів фонду.  
Крім того, враховуючи те, що в управлінні Товариства знаходиться чотири інвестиційні фонди, анулювання ліцензії призведе до порушення прав акціонерів цих фондів. 
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що наведені позивачем обставини дійсно впливають на здійснення ефективного способу захисту порушеного права, який, насамперед, спрямований на поновлення такого права, і лише у разі неможливості такого поновлення - гарантування особі можливості отримання нею відповідного відшкодування. Застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин даної справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Вказані висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду, наведеним у постановах від 15 лютого 2023 року у справі № 160/9989/22, від 15 лютого 2023 року у справі              № 160/9989/22, від 11 січня 2023 року у справі № 640/10679/22, від 27 липня 2023 року у справі            № 160/7346/23, від 4 травня 2023 року у справі № 380/12161/21, від 6 квітня 2023 року у справі              № 300/4615/22, від 22 березня 2023 року у справі № 380/8301/22, від 31 січня 2023 року у справі              № 140/8709/21, від 09 серпня 2023 у справі № 160/5482/23, від 08 червня 2023 у справі                             № 160/1140/23.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач обрав спосіб забезпечення позову, який є співрозмірним до позовних вимог, що заявив позивач у цій  справі, що забезпечить у подальшому виконання рішення, а застосовані судом заходи забезпечення адміністративного позову жодним чином не порушують прав та інтересів осіб, які беруть участь у розгляді даної адміністративної справи, та третіх осіб.
Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що вжиття заходів забезпечення позову у визначений позивачем спосіб фактично призводить до вирішення спору по суті й може може мати вплив на судове рішення, яке згодом буде ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту, суд зазначає, що такі доводи є помилковими, оскільки зміст вжитих судом заходів забезпечення позову відносно предмета спору у цій справі свідчить про те, що ці заходи спрямовано виключно на збереження існуючого становища позивача до вирішення судом спору по суті і є тимчасовим заходом, покликаним запобігти виникненню ускладнень та докладанню  значних та невиправданих зусиль для відновлення господарської діяльності підприємства у разі ухвалення рішення на його користь.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в спірних правовідносинах метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів  позивача, а також можливість реального виконання рішення суду й уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у разі задоволення позову, оскільки анулювання ліцензії  призведе до зупинення його діяльності й матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності та, у зв`язку з чим, для відновлення прав та інтересів позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Невжиття заходів забезпечення позову в цьому випадку з наведених підстав може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення прав і інтересів позивача, для захисту яких він звернувся до суду.
Суд апеляційної інстанції вважає, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, вжиття таких заходів спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.
В спірних правовідносинах вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що  суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю  «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія» про забезпечення  позову. 
Відповідно  до  п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4  ч. 1 ст. 317           КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у  відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів вважає необхідним скасувати ухвалу Харківського  окружного  адміністративного суду від 16.12.2024 та ухвалити постанову, якою заяву позивача про забезпечення позову задовольнити, зупинити дію індивідуального акта - прийнятого відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія» Постанови від 26 листопада 2024 року №14/14/879/СОЗ Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про застосування заходів впливу контрольного характеру - анулювання Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія» ліцензії на провадження професійної діяльності на ринках капіталу - діяльності з управління активами інституційних інвесторів (діяльності з управління активами), серії АЕ № 185489, виданої рішенням Комісії від 20.03.2013                     № 170 з необмеженим строком дії з 20.03.2013 до набрання рішенням законної сили у справі 520/34081/24. 
Керуючись ст. ст.  150, 151, 154, 308, 315, 316, 317, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, суд,  -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія» задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 по справі                          № 520/34081/24 скасувати.
Ухвалити постанову, якою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія» про забезпечення позову - задовольнити.
Зупинити дію індивідуального акта - прийнятого відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія» Постанови від 26 листопада 2024 року №14/14/879/СОЗ Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про застосування заходів впливу контрольного характеру - анулювання Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія» ліцензії на провадження професійної діяльності на ринках капіталу - діяльності з управління активами інституційних інвесторів (діяльності з управління активами), серії АЕ №185489, виданої рішенням Комісії від 20.03.2013 №170 з необмеженим строком дії з 20.03.2013 до набрання рішенням законної сили у справі 520/34081/24. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.М. Мінаєва   	
Повний текст постанови складено  26.02.2025 року