ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 лютого 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/10395/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року (суддя Максименко Л.Я.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить суд:
стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 232 258,06 грн;
стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 додаткову оплачувану відпустку в розмірі 33 737 грн;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно при звільнені;
стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 188 928,21 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.08.2023 позивача  було звільнено з військової служби та 12.09.2023 було проведено останній розрахунок в сумі 77 216 грн 29 коп. Стверджує, що йому ненараховано та не виплачено додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн. щомісячно з березня 2023 по серпень 2023 року включно, компенсацію за додаткову оплачувану відпустку для одного з батьків які мають двох або більше дітей до 15 років та компенсацію за неотримане речове майно при звільненні. Також просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримку розрахунку з вини роботодавця. Просить задовольнити позов.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року  адміністративний позов задоволено частково.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно при звільненні.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку, як особі, яка має двох або більше дітей у відповідності до ст.19 Закону України «Про відпустки».
Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 14618,00 грн. середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду частково в частині відмови у стягненні з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 232 258,06 грн і ухвалити нове судове рішення про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 232 258,06 грн
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини у справі, оскільки судом не було розглянуто клопотання позивача та не було витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_3 і у ІНФОРМАЦІЯ_4 бойові розпорядження, відповідно до яких була організована охорона та оборона підпорядкованих територій та організована служба, щодо відсічі та стримання збройної агресії російської федерації в Запорізькій області військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_5 , в тому числі старшим солдатом ОСОБА_1 . 17.11.2023 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 було направлено адвокатським запит для отримання інформації з чого складається остання виплата зарахована ОСОБА_1 , надати бойові розпорядження на підставі яких організована службу ІНФОРМАЦІЯ_6 , надання інформації на підставі яких бойових розпоряджень особовий склад ІНФОРМАЦІЯ_3 виконував свої функціональні та посадові обов`язки. ІНФОРМАЦІЯ_7 адвокатський запит проігноровано. Після чого було направлено адвокатський запит засобами поштового зв`язку. 01.12.2023 на електронну пошту адвоката надійшла відповідь на адвокатський запит, в якій зазначено про продовження строку з 5-ти дній до 20-ти днів для надання відповіді. На наступний день 02.12.2023 ІНФОРМАЦІЯ_7 підготував відповідь на адвокатський запит, проте засобами поштового зв`язку позивачу його не направив. 11.12.2023   ОСОБА_1 власноручно отримав відповідь в ІНФОРМАЦІЯ_8 який не було направлено позивачу. Хоча відповідь була підписана та готова до направлення, ще 02.12.2023. Таким чином, позивач отримував відповідь від ІНФОРМАЦІЯ_4 – 24 дні. Отримавши відповідь стало зрозуміло, що відповідач не бажає надавати інформацію зазначену в адвокатському запиті та було направлено адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_9 в якому безпосередньо проходив службу позивач. Відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 на адвокатський запит була підписана та готова до відправлення 03.01.2024, проте відповідь фактично було направлено 13.01.2024 – про що свідчить штамп на конверті. В адвокатському запиті направленому до ІНФОРМАЦІЯ_3 було запитано наступне: 1. Прошу надати підтвердження надходження (отримання) бойових розпоряджень, відповідно до яких була організована охорона та оборона підпорядкованих територій та організована служба, щодо відсічі та стримання збройної агресії російської федерації в Запорізькій області військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_5 , в тому числі старшим солдатом ОСОБА_1 . 2. Просимо надати налижним чином засвідчені копії (з підписом та мокрою печаткою) бойових розпоряджень, відповідно до яких була організована охорона та оборона підпорядкованих територій та організована служба, щодо відсічі та стримання збройної агресії російської федерації в Запорізькій області військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_5 , в тому числі старшим солдатом ОСОБА_1 .  У відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначено: «Документи, які вказані у вашому запиті, надати не є можливим, оскільки вони мають гриф обмеження доступу». ІНФОРМАЦІЯ_10 відмовив у наданні копій бойових розпоряджень на підставі яких діяв ІНФОРМАЦІЯ_6 та в тому числі старший солдат ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 відмовив у видачі запитуваних бойових розпоряджень не у зв`язку з їх відсутністю (неіснуванням), а з підстав обмеження доступу, що в свою чергу повністю суперечить позиції ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо відсутності запитуваних бойових розпоряджень. Фактично докази, які необхідні для підтвердження права позивача на отримання щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 30 000 грн., є лише у відповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та в ІНФОРМАЦІЯ_3 . У позовній заяві було зазначено, що позивач не має можливості надати необхідні документи: «Зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою: На даний час позивачу не вдалося отримати від відповідача бойові розпорядження на підставі яких діяв відповідач. Позивачем буде зроблено додаткові запити, які разом з відповідями буде долучено до матеріалів справи.» Окрім того, позивачем подано всі копії адвокатських запитів та докази їх направлення, всі відповіді на адвокатські запити. Також, про це зазначено у самому клопотанні про витребування доказів та підстави за яких виникла необхідність подання клопотання не разом з позовною заявою, а після отримання відповідей на адвокатські запити. Клопотання про витребування доказів фактично не розглянуто, докази не витребувано та у рішенні суду жодним чином подане клопотання не відображено. В задоволені вимоги позивача про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 232 258,06 грн. – відмовлено. «Проте, наявність підстав для виплати позивачеві додаткової винагороди в період з березня 2023 року по серпень 2023 року, передбаченої Постановою № 168 та Порядком № 260, матеріалами справи не підтверджено, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача додаткової винагороди за вказаний період.» - оскаржуване рішення. Тобто, суд фактично бойові розпорядження не витребував, позбавив позивача можливості довести свою позицію, оскільки докази наявні тільки у відповідача та ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відмовив у стягненні оскільки відсутні докази у матеріалах справи. Таким чином, порушено принципи верховенство права, рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін судового процесу у з`ясуванні всіх обставин у справі визначені ст. 2 КАС України, а також ст. 79-80 КАС України, що призвело до неправильного вирішення спору.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу на 3 роки.
23.08.2023 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 № 316 від 23.08.2023.
Представник ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із адвокатським запитом для отримання інформації з чого складається остання виплата зарахована ОСОБА_1 на картковий рахунок, а також надати бойові розпорядження на підставі яких працює ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Листом №2071/ВП ІНФОРМАЦІЯ_2 надав інформацію щодо виплат, а також вказав, що служба в ІНФОРМАЦІЯ_12 організована відповідно до чинного в Україні законодавства та Положення про ІНФОРМАЦІЯ_13 , а, відтак, бойові розпорядження із зазначеного питання не використовуються.
Вважаючи, що відповідачем не виплачено у повному обсязі всі належні позивачу суми грошового забезпечення, позивач звернувся із вказаною позовною заявою до суду.
Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки доводи  та вимоги апеляційної скарги  не стосуються  рішення суду першої інстанції в частині  позовних  вимог, які було задоволено, то колегія суддів  рішення суду у  цій  частині  не  переглядає.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 232 258,06 грн, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не підтверджено наявність підстав, які могли б свідчить про право позивача на отримання додаткової винагороди у період з березня 2023 року по серпень 2023 року, оскільки докази того, що позивачем у оскаржуваний період виконувалися бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями), згідно з бойовими розпорядженнями, в матеріалах справи відсутні.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року ухвалена постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова №168).
Пунктом 1 постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2023 року № 43 внесено зміни до постанови №168, зокрема, пункт 2-1 викладено в такій редакції: «Установити, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень».
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим     наказом Міністерства оборони України №260 від 07 червня 2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260).
Наказом Міністра оборони України від 25 січня 2023 року № 44, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 січня 2023 року за № 177/39233, який набув чинності 01 лютого 2023 року, Порядок № 260 доповнено розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».
Згідно з п. 2 цього Розділу на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
- 100 000 гривень – тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;
на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;
з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
- 50 000 гривень – тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).
Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;
- 30 000 гривень – військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі – завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.
Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.
З наведеного видно, що після внесення змін у Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44, які діють з 01.02.2023, додаткова винагорода на період дії воєнного стану у розмірі 30 000 гривень виплачується військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань)
На підставі аналізу вищезазначених норм законодавства, слід дійти висновку, що оскільки позивач проходив службу у районному відділі територіального центру комплектування та соціальної підтримки, то позивач не відноситься до категорії  військовослужбовців визначених Порядок № 260.
Позивач у своїх доводах не зазначає, що впродовж проходження ним військової служби, йому щомісячно відповідно до Постанови № 168, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, виплачувалася додаткова винагорода. Доказів нарахування та виплати додаткової винагороди, за попередні  періоди, відповідно до Постанови № 168 матеріали справи не містить.
Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також ІНФОРМАЦІЯ_6 не відноситься до переліку  органів, військових управлінь, які мають право на відповідні виплати, не розташований в районі бойових дій, тому з часу набуття чинності зазначеним наказом (31.01.2023 року) відповідні виплати припинені.
Таким чином, починаючи з лютого 2023 року виплата додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень військовослужбовцям територіальних центрів комплектування припинена. 
Отже, колегія суддів дійшла висновку про відсутність протиправної бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1  щодо невиплати  позивачу  додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168,  у період   з березня 2023 року по серпень 2023 року.
Відносно доводам позивача про те, що суд фактично бойові розпорядження не витребував, позбавив позивача можливості довести свою позицію, оскільки докази наявні тільки у відповідача та ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відмовив у стягненні оскільки відсутні докази у матеріалах справи.
Обов`язок доказування визначено статтею 77 КАС України, згідно із якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас, апеляційний суд відзначає, що за приписами частини другої статті 79 КАС України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.
Крім того, частинами першою та другою статті 80 КАС України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено, зокрема заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі. Тобто обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається.
При цьому підставу позову повинен довести саме позивач.
Крім того, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачено не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, але й обов`язок позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Як установлено у цій справі, позивач будь-яких документів, які б підтверджували обставини його безпосередньої участі у бойових діях та заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів в означений ним період, не надав та не зазначив про їхнє існування.
Такий підхід під час з`ясування судом фактичних обставин справи цілком відповідає положенням процесуального законодавства, є виправданим у контексті обґрунтованості позивачем заявлених позовних вимог та жодним чином не свідчить про покладення на останнього додаткового тягаря доказування протиправності бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Так, ухвалою Третього апеляційної адміністративного суду від 04.10.2024, судом зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 надати до Третього апеляційного адміністративного суду:
бойові розпорядження, відповідно до яких була організована охорона та оборона підпорядкованих територій та організована служба, щодо відсічі та стримання збройної агресії російської федерації в Запорізькій області старшим солдатом ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_1 ;
письмові пояснення та відповідні письмові докази, якими підтверджується/спростовується участь ОСОБА_1 у відповідних заходах, виконання відповідних завдань у період з березня 2023 року по серпень 2023 року, які обумовлюють право позивача на додаткову винагороду 30    000,00 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_13 надати до Третього апеляційного адміністративного суду:
бойові розпорядження, відповідно до яких була організована охорона та оборона підпорядкованих територій та організована служба, щодо відсічі та стримання збройної агресії російської федерації в Запорізькій області старшим солдатом ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_1 ;
письмові пояснення та відповідні письмові докази, якими підтверджується/спростовується участь ОСОБА_1 у відповідних заходах, виконання відповідних завдань у період з березня 2023 року по серпень 2023 року, які обумовлюють право позивача на додаткову винагороду 30    000,00 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
На виконання вимог ухвали Третього апеляційного адміністративного суду по справі № 280/10395/23 від 04.10.2024 відповідачем вказано, що у ІНФОРМАЦІЯ_15 (в подальшому - ІНФОРМАЦІЯ_10 або відповідач) не містяться письмі докази стосовно того, що старший солдат ОСОБА_1 залучався до виконання завдань з охорони та оборони підпорядкованих територій з метою відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Запорізькій області у період з березня 2023 року по серпень 2023 року, що обумовлювало його право на отримання 30000,00 грн. Додаткової виногради, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». В той же час повідомляємо, що відповідно до абзацу 16 пункту 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (зі змінами), затвердженого наказом Міністерства оборон України від 07.06.2018 року № 260, а саме: «на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах: 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань)», жодні бойові накази ( розпорядження) за період з березня 2023 року по серпень 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 не надходили.
Щодо відповіді на адвокатський запит, на який посилається ухвала суду, повідомляємо, що у відповіді мались на увазі таємні розпорядження, які носили в собі інформаційний характер про стан справ в операційному просторі та не містили персоніфікованого змісту, щодо жодного з військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Отже, відповідач наголошував про відсутність документів, які б свідчили про участь позивача у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, оскільки останній до таких не залучався.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Інші доводи та аргументи сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко