УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 лютого 2025 року
м. Київ
справа № 610/2104/23
провадження № 51 - 455 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 12 червня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року,
встановив:
За вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 12 червня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 336 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
За вироком суду, відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Указом Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» з 24 лютого 2022 року на території України оголошено загальну мобілізацію у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, строк проведення якої неодноразово продовжувалася, зокрема, Указом Президента України № 452/2023 від 26 липня 2023 року, Законом України № 3276-IX від 27 липня 2023 року, з 18 серпня 2023 року на 90 діб.
Згідно облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 є не придатним до служби в мирний час, але придатний під час воєнного стану та зарахований у запас від 08 вересня 2005 року, військову службу не проходив.
Військово-лікарською комісією ОСОБА_5 визнаний придатним до проходження військової служби, про що 15 серпня 2023 року складено відповідну довідку №1 пр76.
Після проходження медичного огляду, 15 серпня 2023 року о 12:00 год, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , старшим офіцером відділу обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , який відповідно ч. 9 ст. 1 до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є військовозобов`язаним, вручено бойову повістку для прибуття о 07:30 год 22 серпня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження військової служби під час мобілізації.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах.
Натомість, 22 серпня 2023 року, ОСОБА_5 , маючи прямий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від призову за мобілізацією, порушуючи вимоги ст. 65 Конституції України, положення Законів України «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вимоги Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24 лютого 2022 року, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби згідно з довідкою військово-лікарської комісії №1 пр76 від 15 серпня 2023 року та не маючи правових підстав на відстрочку від призову, на військову службу під час мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явився.
04 вересня 2023 року о 09:00 год у приміщенні ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Балаклія, вул. Жовтнева, буд. 33, т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 військовозобов`язаному ОСОБА_5 повторно вручено бойову повістку для прибуття о 07:30 год 06 вересня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження військової служби під час мобілізації.
Натомість, 06 вересня 2023 року, ОСОБА_5 , маючи прямий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повторно, діючи з метою ухилення від призову за мобілізацією, порушуючи вимоги ст. 65 Конституції України, положення Законів України «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вимоги Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24 лютого 2022 року, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби згідно з довідкою військово-лікарської комісії №1 пр76 від 15 серпня 2023 року та не маючи правових підстав на відстрочку від призову, на військову службу під час мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явився.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, просить вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 12 червня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року щодо ОСОБА_5 змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити призначене покарання із застосуванням ст. 69 або ст. 75 КК.
На обґрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_4 зазначає, що призначене його підзахисному покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим внаслідок своєї надмірної суворості, що судами належним чином не було враховано ряд пом`якшуючих обставин покарання. Зазначає, що у недотримання положень ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції не перевірив доводів його апеляційної скарги та не навів мотивів, з яких вирок суду першої інстанції залишив без зміни.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, за обставин, установлених та перевірених місцевим судом за правилами ч. 3 ст. 349 КПК, а також правильність кваліфікації його дій за вказаною статтею у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються. 
Доводи захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості колегія суддів вважає необґрунтованими. 
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та попередження нових кримінальних правопорушень, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових правопорушень. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
Як убачається із оскаржених судових рішень, суди попередніх інстанцій дотримались вимог закону України про кримінальну відповідальність щодо призначення покарання.
З матеріалів касаційного провадження вбачається, що місцевий суд під час призначення ОСОБА_5 виду та розміру покарання врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, офіційно працевлаштований
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Суд дійшов висновку, що достатньою мірою покарання для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень обвинуваченим є покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ст. 336 КК. При цьому, місцевий суд не знайшов підстав для застосування ст. 75 КК.
За результатом апеляційного перегляду вироку Балаклійського районного суду Харківської області від 12 червня 2024 року суд апеляційної інстанції не встановив порушень, допущених місцевим судом під час призначення покарання, погодився з його висновками та зазначив мотиви, з яких залишив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 без задоволення.
Апеляційний суд, в межах повноважень, визначених ст. 404 КПК, та в порядку, передбаченому ст. 405 цього Кодексу, належним чином перевірив під час апеляційного перегляду доводи апеляційної скарги захисника, які є аналогічними доводам касаційної скарги. Залишаючи вирок суду без змін, зазначив в ухвалі достатні підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою.
Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції щодо призначення ОСОБА_5 покарання, вказавши, що районний суд правильно врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер і обсяг вчинених дій та їх наслідки, відомості про особу засудженого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин покарання. Підстав для застосування ст. 75 КК колегія суддів апеляційного суду не встановила.
Оцінюючи правильність висновків суду апеляційної інстанції, касаційний суд виходить із того, що за приписами ч. 1 ст. 69 КК суду надано дискреційні повноваження призначити більш м`яке покарання, ніж зазначене в санкції статті за відповідний злочин, виключно за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Це означає, що певні обставини (або їх сукупність) одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі про кримінальну відповідальність: вони визнані судом такими, що пом`якшують покарання, відповідно до частин 1 та/або 2 ст. 66 КК, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК і тих статей Особливої частини цього Кодексу, які визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину в Особливій частині КК, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.
Обставини чи сукупність обставин, які відповідно до положень ст. 69 КК надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають бути такого ж характеру і сили, як і обставини, що зумовлюють виокремлення в законі про кримінальну відповідальність привілейованих складів злочинів. Ці обставини чи сукупність обставин мають перебувати в обумовленому взаємозв`язку із цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, змістом дій вчиненого кримінального правопорушення та/чи іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку вчиненого та/або небезпечність винуватого. Суд, посилаючись при призначенні покарання на ст. 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.
Наведене узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, яка відображена, зокрема, в постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18 (провадження № 51-3479км20).
Призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише в тому випадку, коли встановлені у справі обставини (з урахуванням даних про особу) у своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було би явно несправедливим.
Водночас, таке рішення суд може ухвалити лише за наявності обґрунтованого переконання в тому, що використання положень ст. 69 КК дозволить досягти кожної із встановлених у законі про кримінальну відповідальність цілей його застосування до винного, що має знайти відповідне переконливе відображення в мотивах постановленого судом рішення.
З урахуванням встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження та особи засудженого, судом апеляційної інстанції обґрунтовано не встановлено підстав для застосування положень ст. 69, 75 КК.
Покарання, призначене засудженому є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника, Суд не знаходить.
Ухвала апеляційного суду належним чином обґрунтована та відповідає приписам статей 370, 419 КПК. 
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги захисника немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень з мотивів, зазначених у касаційній скарзі ОСОБА_4 , отже, у відкритті провадження за його касаційною скаргою необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 12 червня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                         ОСОБА_2                            ОСОБА_3