ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7893/24  Номер провадження 33/814/1171/24	Головуючий у 1-й інстанції Гусач О.М.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Буйновій О.П.-
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника  ОСОБА_1 – адвоката Кононенка Віталія Анатолійовича на постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 жовтня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :
Постановою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4, 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становило 17000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь держави. 
Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 06.07.2024 року о 21 год. 19 хв. в м. Кременчуці по вул. Молодіжний керував транспортним засобом ВАЗ21103 д.н.з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5. ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник ОСОБА_2 – адвокат Кононенко В.А. подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.10.2024 року та провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при винесені постанови від 21.07.2022 року по даній справі не дотримався вимог ст.ст.7,251,256,266,279,280,283 КУпАП, та виніс дану постанову суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з порушенням норм матеріального та процесуального права.
На підтвердження своєї позиції посилається на те, що в ході судового розгляду судом неодноразово викликалась потерпіла ОСОБА_3 та свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , які давали пояснення стосовно нібито керування в той день ОСОБА_1 транспортним засобом, але вони не з`ясовувались, що також становить під сумнів правдивість їх пояснень. 
Крім того, посилається на те, що суд мав закрити провадження відносно ОСОБА_1 в даній справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні даних адміністративних правопорушень.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 06.07.2024 року о 21 год. 19 хв. ОСОБА_1 в м. Кременчуці по вул. Молодіжний керував транспортним засобом ВАЗ 21103 д.н.з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5. ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченими ст.122-4, 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що дане правопорушення підтверджується: протоколами про адміністративне правопорушення від 06.07.2024 року серії ААД №882242, ААД №714595, ААД №714594, схемою місця події; рапортами поліцейських, направленням; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_3 ; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та мобільного телефону потерпілої та іншими матеріалами справи у їх сукупності.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується, з огляду на наступне.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до ст. 124 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Відповідно до п. 10.9 Правил дорожнього руху gід час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Адміністративна відповідальність заст. 122-4 КУпАП настає за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Згідно п. 1.10 ПДР залишення місця дорожньо-транспортної пригоди це дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП необхідна наявність одночасно двох умов: 1) зафіксований належним чином факт керування транспортним засобом; 2) зафіксований належним чином факт перебування водія цього транспортного засобу в стані сп`яніння або його відмови від проходження відповідного огляду.
Згідно із п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Із долученого до матеріалів справи відеозапису факт керування ОСОБА_1 автомобілем не підтверджується, крім того із відеозапису вбачається, що працівниками поліції огляд транспортного засобу належного останньому взагалі не проводився.

З матеріалів справи вбачається, що в основу обвинувачення, як доказ факту керування автомобілем ОСОБА_1 , працівниками поліції покладено показання потерпілої та свідків, які є найманими працівниками та працювали в гаражі потерпілої. З даною позицією погодився суд першої інстанції.
Дослідивши вказані докази та провівши їх аналіз, з врахуванням позиції потерпілої обраної в суді апеляційної інстанції., суд апеляційної інстанції не може погодитися з даними висновками суду, виходячи з наступного.
Як вбачається з відеозапису та змісту пояснення, їх відібрання у потерпілої та її найманих працівників, полягало в тому, що працівник поліції одноосібно заповнив бланки пояснень, які в подальшому були підписані потерпілою та свідками. Як наслідок, всі пояснення мають однотипний текст, в якому відсутня вільна та детальна інформація про обставини ДТП яка сталася та її учасників. До апеляційного суду потерпіла надала дві заяви про розгляд справи у її відсутність, в яких чітко вказала на те, що підтвердити свої пояснення наданні працівнику поліції, щодо особи, яка керувала автомобілем ВАЗ21103 д.н.з НОМЕР_1 та вчинила ДТП, вона не може, оскільки має сумніви.
Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції, приходить до висновку щодо неможливості оцінки зазначених пояснень, як належних та допустимих доказів, якими підтверджується факт керування автомобілем ОСОБА_1 . При цьому судом взято до уваги, той факт, що потерпіла та свідки, які були тоді її найманими працівниками, є зацікавленими особами, а тому їх оцінка повинна проводитися в сукупності з іншими доказами по справі.
Вказаних обставин, суд першої інстанції не врахував, не вжив достатніх заходів щодо безпосередньої перевірки наявних у справі пояснень при розгляді справи та їх належної оцінки.
Крім того, судом залишено поза увагою, факт неналежного виконання патрульними свого обов`язку щодо зібрання доказів обставин події.
Так, працівниками поліції безпідставно проігноровано та не перевірено пояснення ОСОБА_1 , щодо того, що не він керував транспортним засобом. Зокрема, не встановлено, не оглянуто та не опитано особу, яка зі слів ОСОБА_1 вчинила ДТП та покинула місце пригоди. Не оглянуто автомобіль, яким було пошкоджено автомобіль потерпілої. 
За вказаних обставин, на думку, апеляційного суду, доведеність факту керування ОСОБА_1 автомобілем на момент вчинення ДТП, викликає обґрунтований сумнів, а тому не може братися за основу обвинувачення.

Відповідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вказано на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд, здійснивши аналіз усіх доказів, наявних у матеріалах справи, погоджується з доводами апеляційної скарги, що матеріали справи не містять належних і достатніх доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння та залишення місця пригоди.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях особи складу адміністративних правопорушень, передбаченого ст.122-4, ст.124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Кононенка Віталія Анатолійовича – задовольнити.
Постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 жовтня 2024 року – скасувати, провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст.122-4, ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП) – закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду                                                                            Г.Л. Карпушин