ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10133/24 Справа № 172/844/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2024 року        Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого – Ткаченко І.Ю., 
суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М. 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу 
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2024 року,
В С Т А Н О В  И В : 

У травні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 30 серпня 2006 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву без номеру, якою приєдналася до умов та правил надання послуг, що діяли на дату підписання та їй було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився. Відповідачка при підписанні анкети-заяви, підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка, станом на 06 травня 2024 року, допустила заборгованість у загальному розмірі 64 455,99 грн, яка складається з наступного: 51 775,65 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12 680,34 грн - заборгованість за простроченими відсотками, а тому просило суд ухвалити рішення, яким стягнути вказану заборгованість та судовий збір.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2024 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. 

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що в архівах банку не виявлено звернень ОСОБА_1 з дорученнями про постанову карти в стоп-лист платіжної системи або з вимогою про блокування карти до моменту зняття коштів, крім того, відповідачкою таких доказів також надано не було. В період проведення спірних списань відповідачка користувалась своїм Приват24, де могла побачити, що відбуваються зняття коштів і звернутися з цього приводу в банк. Суд не дав оцінки часовому проміжку між здійсненням списань з картки відповідачки та її зверненням до банку та правоохоронних органів. Матеріали справи не містять відомостей про досудове розслідування в межах даного кримінального провадження, встановлення причетних осіб до вчинення даного кримінального правопорушення. Відповідачкою не доведено що вона не вчиняла дії, що призвели до розголошення відомостей, які у свою чергу призвели до зняття коштів.

       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову становить 64 455,99 грн та не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 

       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги банку.

       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 30 серпня 2006 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У анкеті-заяві зазначено, що відповідачка ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку шляхом самостійного роздрукування.
Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з підписаним між нею та позичальником кредитним договором, ОСОБА_2 видавалися кредитні картки, останній раз з терміном дії до 08/27. При цьому протягом строку користування кредитними картками позичальниці був встановлений кредитний ліміт, який періодично зменшувався та збільшувався.
З виписки за договором № б/н за період з 04 вересня 2006 року по 01 березня 2024 року вбачається, що відповідачка активно користувалася кредитним коштами – здійснювала операції зі зняття готівки та поповнення готівкою кредитної картки в банкоматах/терміналах самообслуговування Приватбанку, поповнення мобільного телефону, покупки в магазинах, сплачувала кошти за різні послуги, здійснювала перекази грошових коштів як на власну картку, так і на картки інших осіб, користувалася продуктами «ПриватБанк».
З цієї ж виписки вбачається, що 13 травня 2023 року чотирма платежами був здійснений переказ з карти відповідачки грошових коштів у сумі 29 004,12 грн, 28 176,93 грн, 11 115 грн, 8 792 грн.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 перед кредитором станом на 06 травня 2024 року становить 64 455,99 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту – 51 775,65 грн, заборгованості за простроченими відсотками – 12 680,34 грн. У графі «Витрати клієнтом кредитних коштів» розрахунку заборгованості зазначена сума 78655,97 грн, які клієнт витратив 13 травня 2023 року.
При цьому, відповідачка надала суду витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого ОСОБА_2 03 липня 2024 року звернулася до ВП № 1 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій зазначила, що 13 травня 2024 року з її банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» перевели грошові кошти в сумі 77 088,05 грн на невідому картку. Досудове розслідування кримінального провадження триває.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка дізнавшись про списання з її банківської картки кредитних коштів, звернулася із відповідною заявою до правоохоронних органів і станом на теперішній час досудове розслідування кримінального провадження триває. Сумнівів у правдивості доводів відповідачки у суду немає, оскільки до 13 травня 2023 року (дати коли були здійснені перекази кредитних коштів з картки ОСОБА_2 на загальну суму 77 088,05 грн) відповідачка активно користувалася кредитними коштами, у тому числі, частково сплачувала заборгованість за кредитним договором.

       Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З матеріалів справи та доказів наданих позивачем встановлено, що відповідачка з часу підписання анкети-заяви від 30 серпня 2006 року, в якій сторонами було визначено кредитний ліміт та відсотки за його користування, активно користувалася банківською карткою: здійснювала операції зі зняття готівки та поповнення готівкою кредитної картки в банкоматах/терміналах самообслуговування Приватбанку, поповнення мобільного телефону, покупки в магазинах, сплачувала кошти за різні послуги, здійснювала перекази грошових коштів як на власну картку, так і на картки інших осіб, користувалася продуктами Банку.
13 травня 2023 року з картки ОСОБА_1 було здійснено чотири перекази на загальну суму 77 088,05 грн (комісія 1 916,97 грн): на суму 29 004,12 грн (комісія 0 грн), на суму 28 176,93 грн (комісія 1 120,69 грн), на суму 11 115 грн (комісія 444, 60 грн), на суму 8 792 (комісія 351,68).
Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Відповідно до пункту 2.1.1.9.5 Умов та Правил надання банківських послуг, власник, відповідно до частин 7, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками», Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.
Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.
Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 16 серпня 2023 року №176/1445/22.
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно частини першої статті 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.
Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.
Згідно пункту 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.
Згідно п.1.1.2.1 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, клієнт зобов`язується не передавати карти, стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати карти, стікер PayPass або нанесені на них дані в цілях, які не передбачені цим договором і суперечать чинному законодавству.
Відповідно до п.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку надання банківських послуг під час використання цих каналів.
Згідно з п.1.1.5.14 Умов та Правил, клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobilBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.
Пунктом 2.1.1.9.3 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку встановлено, що держатель картки зобов`язується: - не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти; - нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу (пункт 2.1.1.9.5 Умов та Правил надання банківських послуг).
За таких обставин, саме на відповідача, як держателя карти, покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку надання банківських послуг під час використання цих каналів.
Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
13 травня 2023 року з картки ОСОБА_1 було здійснено чотири перекази на загальну суму 77 088,05 грн (комісія 1 916,97 грн): на суму 29 004,12 грн (комісія 0 грн), на суму 28 176,93 грн (комісія 1 120,69 грн), на суму 11 115 грн (комісія 444, 60 грн), на суму 8 792 (комісія 351,68).15 травня 2023 року на картковий рахунок ОСОБА_1 зараховано 29 004,12 грн.
Таким чином із матеріалів справи неможливо встановити непричетність відповідачки до списання коштів з її карткового рахунку. Відповідачкою не надано доказів на підтвердження звернення до банку з метою заблокувати картку та повернути безпідставно списані кошти. Більше того, як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 , з 13 травня 2023 року по 03 липня 2023 року (дата звернення до Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області) відповідачка активно користувалась кредитною карткою, а отже у суду відсутні підстави вважати, що вона за період тривалістю майже 2 місяці не помітила списання 77 088,05 грн.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх обов`язків по сплаті кредиту, висновок суду про відмову в стягненні з неї на користь позивача заборгованості, через неправомірне списання коштів з її рахунку, є необґрунтованим, оскільки відповідачкою не надано доказів на підтвердження своїх доводів, а витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, який вона надала до суду першої інстанції, свідчить лише про реєстрацію її заяви та не може слугувати доказом того, що списання коштів з її рахунку відбулось не з її вини. 
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок неналежного виконання обов`язків за кредитним договором у відповідачки виникла заборгованість у загальному розмірі (визначеному позивачем при зверненні до суду) 64455,99 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, як належний, допустимий і достовірний доказ, відповідачкою спростований не був. При цьому, відповідачкою не заперечується факт отримання нею картки з кредитним лімітом та факт користування кредитними коштами за спірний період.

       Зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність банком позовних вимог, колегія суддів вважає за можливе, з врахуванням доводів приведених в апеляційній скарзі, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі та стягнути на користь банку заборгованості за кредитним договором б/н від 30 серпня 2006 року в розмірі 64 455,99 грн, що складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 51 775,65 грн та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 12 680,34 грн.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422,40 грн та апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн, що разом становить 6 056 грн.

       Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

       Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

       Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — задовольнити.

       Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 серпня 2006 року у загальному розмірі 64 455,99 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 51 775,65 грн та заборгованості за простроченими відсотками - 12 680,34 грн.

       Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) судовий збір у розмірі 6 056 грн.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: