ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
08 січня 2025 року
м. Харків
справа № 632/1352/24
провадження № 22-ц/818/583/25
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Тичкової О.Ю.,
суддів: Маміної О.В., Мальованого Ю.М., 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 09 жовтня 2024 року в складі судді Кузьменка С.Л.,-
в с т а н о в и в:
У  серпні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості у сумі 39 925 грн 97 коп., яка утворилася через невиконання нею кредитних зобов`язань за договором споживчого кредиту № 520105 від 19.02.2021. Також позивач просив стягнути з відповідача судовий збір у сумі 2 422 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 6 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.02.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та  ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 520105 від 19.02.2021, відповідно до умов якого відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок у сумі 16 000,00 грн, а останній зобов`язався повернути їх у строк до 19.02.2024 зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 25% в день (9 125 % річних) за перший день користування кредитом (включно) 85 % річних за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту ( надалі Договір Кредиту). Проте відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15 186,84 грн та заборгованість за відсотками у розмірі 24 739,13 грн. Відповідно до укладеного між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» ( надалі ТОВ) набуло право вимоги за Кредитним Договором. У зв`язку з чим ТОВ просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 39 925,97 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 186,84 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 24 739,13 грн.
Заочним рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 09 жовтня 2024 року у задоволенні позовних вимог  відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували перехід права вимоги до позивача від первинного кредитора у взаємозв`язку з п.1.6 договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023. Відповідно до умов договору факторингу підтвердженням переходу права вимоги є погоджений сторонами реєстр боржників, який в матеріалах справи відсутній. Надані суду і сформовані представником позивача витяг із додатку щодо переходу права вимоги до позивача щодо відповідачки є лише підтвердженням розміру вимоги, яка перейшла до позивача від третьої особи. Без реєстру боржників, погодженого сторонами, вказаний витяг є неналежним доказом підтвердження права переходу вимоги до позивача.
В апеляційній скарзі ТОВ посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Зазначає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про недоведеність переходу права вимоги за Договором Кредиту від первісного кредитора до ТОВ. Суд не надав оцінку наданим позивачем доказам, що достименно підтверджують перехід до нього права вимоги, якими є копія Договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023; копія Платіжної інструкції № 4565 від 28.08.2023 до Договору факторингу; витяг з Реєстру прав вимоги, з урахуванням п.10.3 Договору факторингу, посвідчений Сторонами договору; витяг з Додатку до Договору факторингу № № 2808-23 від 28.08.2023 року та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, 19.02.2021 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 520105, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 20 000,00 грн, з встановленим строком користування 1 095 днів з 19.02.2021 по 19.02.2024, процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить за перший день користування кредитом (включно) - 25% в день (9 125 % річних), за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85 % річних (а.с.24 -25).
З копії платіжного доручення № 4605 від 19 лютого 2021 року вбачається, що філія «Розрах.центр» АТ КБ «ПриватБанк» здійснила переказ на суму 16 000,00 грн. на видачу кредиту згідно договору № 520105 від 19.02.2021, #5168742608169078 ІПН 2714500700 на рахунок № НОМЕР_1 ( а.с. 32 зворот).
ОСОБА_1 виконувала свої зобов`язання по сплаті кредиту, проте з грудня 2021 року припинила виконання умов договору.
Відповідачці було направлено досудову вимогу про сплату заборгованості в сумі 39925,97 грн ( а.с. 23).
Відповідно до договору факторингу № 2808-23 від від 28.08.2023, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 520105 від 19.02.2021 року на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідачки (а.с. 15 зворот – 20). 
Згідно Договору Факторигу № 2808-23 від 28.08.2023 реєстр прав вимоги – означає перелік Прав вимог до Боржників, що відступаються за цим Договором. Форма Реєстру прав вимог наведена в Додатку № 1 до цього Договору.
Відповідно до п.10.13. ч.10 Договору факторингу, з моменту переходу Права вимоги від Клієнта до Фактора згідно відповідного Реєстру прав вимог, підписаного Сторонами за умовами цього Договору, Фактор набуває статусу володільця бази персональних даних Боржників, Права вимоги до яких відступаються згідно з цим Договором.
За змістом Витягу із  Додатку до Договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 року  до Фактора перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 520105 від 19.02.2021 року, загальна заборгованість якої становить 39 925,97 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 15 186,84 грн, заборгованість за відсотками 24 739,13 грн (а.с. 11 зворот).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
За змістом ч.1ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Як визначено ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до положень статей 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми.
Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
З змістом укладеного між  ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1  Договору Кредиту  між сторонами договору були погоджені умови та порядок кредитування, з урахуванням тіла кредиту, розміру відсоткової ставки за кожен день прострочення, періоду кредитування, графіку та суми погашення кредиту.
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», надало розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за Договором Кредиту, що а складає 39925,97 грн та належні та допустимі докази переходу до нього права вимоги за цим договором.
Висновок суду про ненадання позивачем доказу переходу до нього права вимоги, а саме відсутність погодженого  сторонами договору факторингу реєстру боржників, як це передбачено умовами договору є помилковим, оскільки позивач надав суду витяг з зазначеного реєстру у формі Реєстру прав вимог наведеній в Додатку № 1 до договору факторингу. 
Зазначене  відповідає умовам цього договору та вимогам ст. 60 Закону України « Про банки та банківську таєимницю» та свідчить про перехід до нього права вимоги за Договором Кредиту.
З огляду на наведені обставини та докази у справі судова колегія вважає, що до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги за Договором Кредиту та позивачем доведено суму заборгованості ОСОБА_1 за цим договором у загальному розмірі 39925,97 грн. 
Даних, що відповідач у добровільному порядку погасила нараховану заборгованість за кредитним договором, матеріали справи не містять.
На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до ухвалення помилкового рішення про відмову у задоволенні позову.
Оскільки, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Враховуючи вищевикладене, позов ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» слід задовольнити та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 520105 від 19.02.2021 в сумі 39925,97 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК Україниіз відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову 2422,40 та апеляційної скарги 2906,88грн а всього 5329,28 грн.
Згідно з ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-5ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
В силу ч.ч. 2, 3, 8ст. 141 ЦПК Українисудові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг).
Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Вартість виконаних робіт згідно акту про підтвердження факту надання правничої допомоги в суді першої інстанції від 27.06.2024 становить 6000,00 грн та в суді апеляційної інстанції від 16.10.2024 становить 6000,00 грн.
Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що з  ОСОБА_1  слід стягнути 12 000 грн витратна професійну правничу допомогу, що буде відповідати співмірності та складності справи.
Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»- задовольнити.
Заочне рішення рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 09 жовтня 2024 року – скасувати.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (ЄДРПОУ 42649746) заборгованість за кредитним договором №520105 від 19.02.2021 рокуу розмірі 39925 (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн 97коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (ЄДРПОУ 42649746) 5329,28 грн судового збору та 12 000 (дванадцять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                         О. Ю. Тичкова
Судді                                                                        О.В. Маміна 
                                                                       Ю.М. Мальований