Справа № 305/2379/24

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.12.2024                 м. Ужгород
       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Штець І.І. в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 06 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,
                                        В С Т А Н О В И В:
       Постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 06 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п?ять) гривень 60 копійок. 
Відповідно до постанови суду слідує, що ОСОБА_1 04 червня 2024 року, близько 02 години 20 хвилин був виявлений та в подальшому затриманий спільно з громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,, ОСОБА_4 ,, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку №382, на відстані 9 000 м до лінії державного кордону (територія Богданської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області) прикордонним нарядом "Прикордонний патруль", під час спроби незаконного перетинання державного кордону із України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України у складі групи осіб.
Своїми діями громадянин України, ОСОБА_1 , порушив вимоги ст.9, ст.12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Штець І.І., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що протокол про адміністративне затримання сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Крім того, зазначає, що до справи не долучено схеми з якої можливо б встановити місце вчинення правопорушення, місце розташування, маршрут руху ОСОБА_1 . Звертає увагу, що останній був зупинений прикордонниками на відстані 9000 м від лінії державного кордону України, що свідчить про відсутність й нього наміру на перетин державного кордону. Зазначає, що у справі немає даних, що ОСОБА_1 мав при собі закордонний паспорт, кошти, тощо, які б могли вказувати на намір перетинання кордону, у тому числі незаконного. Посилається на аналогічну правову позицію, яка викладена у постанові Чернівецького апеляційного суду від 22.03.2024. 
Крім того просить поновити строки апеляційного оскарження рішення суду, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду тим, що постанова постановлена без участі ОСОБА_1 , копію постанови отримав 25.09.2024 через Укрпошту, тому вважає вказані обставини є поважними для поновлення строку на оскарження даної постанови суду. 
Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Штець І.І. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, адвокат Штець І.І. повідомлений за допомогою смс-повідомлення, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber», ОСОБА_1 отримав судову повістку про дату розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Штець І.І., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, її розгляд проведено судом першої інстанції без участі останнього, а дані про належне виконання судом першої інстанції вимог ст. 285 КУпАП у матеріалах справи відсутні, тому причини пропуску строку на подання апеляційної скарги визнаються поважними, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє, враховуючи такі обставини.
Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: 
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № №142347 від 04.06.2024, який складений особою, яка має право складати протоколи про адміністративні правопорушення, їх зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у достовірності занесених у нього даних не викликає, на час розгляду справи ніким не спростований; 
- даними, які містяться в протоколах про адміністративне затримання від 04.06.2024 та особистого огляду від 04.06.2024, 
- а також довідкою щодо затримання 6-х громадян України на ділянці відповідальності ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 », які в сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. 
Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи адвоката Штець І.І. в інтересах  ОСОБА_1 , зазначені вище докази є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення – спроба незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб.
Заперечення захисником вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність останнього вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту.
Апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом МВС України № 898 від 18.09.2013, він складений уповноваженою особою Державної прикордонної служби, в присутності правопорушника.

Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі право мати захисника, що засвідчено його підписом, однак від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився. 

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом у справі та обґрунтовано покладений судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що жодних доказів про причетність ОСОБА_1  до правопорушення, яке ставиться йому у провину, до матеріалів справи не долучено, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості викласти у протоколі або окремо свої заперечення щодо викладених у протоколі фактів, надати власні пояснення з приводу причин його знаходження 04.06.2024, близько 02 години 20 хвилин, на напрямку прикордонного знаку №382, на відстані 9000 м до лінії державного кордону (територія Богданської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області) спільно із іншими громадянами України, однак таких заперечень чи пояснень не виклав, що на переконання апеляційного суду свідчить про непослідовність позиції захисника та підтверджує той факт, що відповідна версія виникла у ОСОБА_1 вже на стадії судового розгляду після отримання правової допомоги з метою уникнення відповідальності.
Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 разом з іншими особами, 04.06.2024, близько 02 год. 20 хв. був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) на напрямку прикордонного знаку №382, на відстані 9000 м до лінії державного кордону (територія Богданської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області), за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України, в порушення вимог ст.ст. 9, 12 ЗаконуУкраїни «Про державний кордон України».
Вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення - як спроба перетину державного кордону України у складі групи осіб будь-яким способом, повністю охоплюється диспозицією ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи.
Крім того, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В)  ОСОБА_7  був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1  протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, що в нього були підстави для обмови останнього та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи – у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що начальник відділення ОСОБА_7  при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Разом із тим, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, які б призвели до визнання ним вини та підписання протоколу про адміністративне правопорушення, заяви та інших документів, які містяться у матеріалах справи.
Окрім того, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ні ним, ні його захисником-адвокатом Штець І.І. у суді першої та апеляційної інстанцій на надано.
Твердження сторони захисту про те, що у справі немає даних, що ОСОБА_1 мав при собі закордонний паспорт, кошти, тощо, які б могли вказувати на намір перетинання кордону, у тому числі незаконного, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та змістом оскаржуваної постанови, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.
Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 було затримано на відстані 9000 м від лінії державного кордону, що доводить відсутність у нього умислу на незаконний перетин державного кордону, що причиною поїздки був туризм, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки відповідальність за ст. 204-1 КУпАП настає за незаконний перетин або спробу незаконного перетинання державного кордону України, а для кваліфікації дій за вказаною статтею не вимагається наближення до державного кордону на певну визначену відстань.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому, суд керується висновком Європейського суду з прав людини, зробленим ним у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, де в п.58 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на постанову Чернівецького апеляційного суду від 22.03.2024, апеляційний суд зазначає, що кожна окрема справа, кожним окремим суддею оцінюється на власне переконання, та думка кожного судді є окремим трактуванням, тому наведена постанова не має відношення до розгляду даної справи за відсутності на території України прецедентного права.
З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції, ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі адвоката Штець І.І. не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана захисником-адвокатом Штець І.І. в інтересах ОСОБА_1 апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити адвокату Штець І.І. в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
       Апеляційну скаргу адвоката Штець І.І. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

       Постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 06 серпня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага