Ухвала 
 
13 лютого 2025 року
м. Київ 
 
справа № 176/115/23
провадження № 61-14862св24 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,
 
учасники справи:
скаржник -  ОСОБА_1 , 
боржник - державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,
державний виконавець відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Фещук Олена Андріївна, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Повалій Оленою Василівною, на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2024 року в складі судді: Волчек Н. Ю., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року в складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Гапонова А. В., Новікової Г. В.,
 
Історія справи
Короткий зміст скарги
 
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Фещук О. А., боржник - ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат».
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня  року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2024 року залишено без змін.
 
Аргументи учасників справи
 
06 листопада 2024 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подав касаційну скаргу, яка підписана представником Повалій О. В., на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року, в якій просив:
оскаржені рішення скасувати;
ухвалити нове рішення, яким визнати неправомірними дії державного виконавця щодо зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 71954182 на підставі пункту 1-4 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», скасувати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, та зобов`язати ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України поновити вчинення виконавчих дій з виконання виконавчого листа про стягнення з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 120 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок хронічного професійного захворювання.
 
05 грудня 2024 року ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України через представника Вірчкенка Ю. М. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.
            
06 січня 2025 року справа передана судді-доповідачу Крату В. І.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2025 року передано справу № 176/1715/23 на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2025 року мотивована тим, що:
«упрактиці Касаційного цивільного суду сформувався досить різний підхід про застосування статей 389, 394 ЦПК України при оскарженні судових рішень у справах за скаргами стягувачів на дії державного виконавця, де боржником є ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». Зокрема, суд касаційної інстанції у цій категорії спорів робить висновок про: (а) відкриття касаційного провадження; (б) відмову у відкритті касаційного провадження з мотивів необґрунтованості касаційної скарги; (в) відмову у відкритті касаційного провадження з мотивів оскарження судових рішень у малозначній справі. […]
касаційний суд вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування статей 389, 394 ЦПК України у подібних правовідносинах, викладених в ухвалах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2024 року у справі № 176/737/23 (провадження № 61-17171ск24), Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2024 року у справі № 176/1618/23 (провадження № 61-17175ск24), Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2024 року у справі № 176/1743/23 (провадження № 61-16433ск24), та зробити висновок про те, що:
«стадія судового контролю за виконанням судових рішень не є окремим провадженням в окремій справі, а є наслідком виконання або не виконання судового рішення, як завершальної стадії судового процесу; справи за скаргами у порядку судового контролю за виконанням судових рішень мають ті ж самі властивості, що й справа, рішення у якій виконується; якщо предметом виконання є судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судові рішення у справі за скаргами у порядку судового контролю за виконанням судових рішень є такими, що ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для вирішення питання чи підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справі за скаргою у порядку судового контролю за виконанням судових рішень необхідно враховувати чи рішення, яке примусово виконується ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; якщо предметом виконання є судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судові рішення за результатами розгляду скарги на рішення, дії, бездіяльність державного (приватного) виконавця у цій справі можуть бути оскаржені у касаційному порядку лише у випадках, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України; за відсутності у касаційній скарзі посилань на випадки, передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. В тому випадку якщо касаційний суд відкрив касаційне провадження без наявності винятків, зазначених у підпунктах а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, то касаційне провадження підлягає закриттю».
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2025 року справу № 176/1715/23 (провадження № 61-13883сво24) прийнято до розгляду та призначено до розгляду.
 
Правовідносини у цій справі є подібними до правовідносин у справі № 176/1715/23 (провадження № 61-13883сво24).
 
У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється в випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
Тому колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 176/115/23.
 
Керуючись статтями 252, 253, 260, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 176/115/23 до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи № 176/1715/23 (провадження № 61-13883сво24).
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                   В. І. Крат
                                                                                                                                                                                                                                                      І. О. Дундар 
 
                                                                                                            Є. В. Краснощоков