ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2025 року	Львів	Справа № 460/28001/23 пров. № А/857/17486/24	
 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                            Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                 Бруновської Н.В., Гуляка В.В.
                     
розглянувши в порядку письмового провадження, в м. Львові, апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року, що ухвалила суддя Нор У.М. у м. Рівне, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 460/28001/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
                                                             В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд: 
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 02.05.2023 № 172350004069 щодо не призначення пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
29 травня 2024 року Рівненський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким в задоволенні позову відмовив.
Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що час проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії до 1 січня 1993 року є недостатнім для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить  скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає те, що єдиним документом. який підтверджує статус потерпілого та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Водночас, довідки про період проживання на території радіоактивного забруднення є лише підставами для отримання відповідного статусу. Позивач, вважає, що при видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, компетентні органи встановили факт його проживання на території гарантованого добровільного відселення станом на  01 січня 1993 року більше 3 років. Тому, на думку позивача, відповідач, які і суд, безпідставно посилаються на відсутність у позивача факту проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом 01 січня 1993 року не менше 3 років. 
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що позивач є особою, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3).
25.04.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області із заявою про призначення пенсії, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
02.05.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, за принципом екстериторіальності розглянуло заяву позивача та прийняло рішення № 172350004069, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку тим, що позивач не проживав  зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років.
У рішенні відповідач вказав, що страховий стаж позивача становить 32 роки 3 місяці 29 днів. Період проживання (роботи) заявника в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить - 2 роки 6 місяців 17 днів. До періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано періоди з 01.09.1984 по 30.03.1988, оскільки, в цей період позивач навчався в Собежському сільськогосподарському технікумі та з 16.06.1988 року по 29.05.1990 року, оскільки, в цей період позивач проходив військову службу у військовій частині про яку відсутня інформація про її місцезнаходження на території радіоактивного забруднення, а також період проживання без реєстрації місяця проживання – з липня 1987 року по 16.06.1988 року.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.03.2003 року передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За нормою статті 26 вказаного Закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року – не менше 30 років.
Сторонами не заперечується та обставина, що позивач на час звернення до відповідача досяг віку 54 роки. 
Позивач просить відповідача призначити пенсію зі зменшенням встановленого законом віку виходу на пенсію, як особі, яка постійно проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі – Закон № 796-XII).
Відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки, та додатково на 1 рік за кожні 3 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Отже, умовою для надання пенсій особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні у зоні гарантованого добровільного відселення зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки, та додатково на 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 6 років, є те, що особа повинна була прожити або відпрацювати у цій зоні не менше 3 років станом на 1 січня 1993 року.
У іншому випадку питання про зменшення пенсійного віку не розглядається.
Крім того, початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється особам, які постійно проживали або постійно працювали у гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. 
Додаткове зниження пенсійного віку на 1 рік за кожні 3 роки проживання, роботи, але не більше 6 років, визначається залежно від часу проживання, роботи особи у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії.
Відповідно до статті 15 Закон № 796-XII, підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 постанови правління Пенсійного фонду України затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:
документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями);
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»);
Апеляційний суд встановив те, що позивач має посвідчення громадянина, який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення  (3 категорія) серії НОМЕР_1 від 21 січня 1993 року. 
Отже, позивач має посвідчення особи, яка постійно проживала або працювала (не навчалася) на території зони обов`язкового та гарантованого добровільного відселення.
Отже, відповідне посвідчення громадянина, який працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення  (3 категорія) засвідчує те, що позивач постійно проживав чи працював, на час видачі відповідного посвідчення, у зонах у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення станом 1 січня 1993 року не менше трьох років. 
Зважаючи на наведене, позивач має право на зниження пенсійного віку, кількість років зниження якого залежить від тривалості проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення.
Для встановлення права позивача на початкову величину зниження пенсійного віку строком на 3 роки, необхідно встановити чи позивач постійно проживав або постійно працював у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії, тобто з 26.04.1986 року по 31 липня 1986 року, незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
На підтвердження факту проживання та праці на території гарантованого добровільного відселення з моменту аварії, тобто з 26.04.1986 року по 31 липня 1986 року, позивач доказів не надав. 
Отже, позивач не має право на початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки. 
Оскільки додаткове зменшення пенсійного віку застосовується виходячи з розрахунку 1 рік за кожні 3 роки проживання, роботи у зоні гарантованого добровільного відселення, але не більше 6 років, то для обчислення кількості років, на які додатково позивач має право зменшити пенсійний вік, необхідно встановити час проживання, роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення.
На підтвердження цих обставин позивач надав довідку Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області від 24.04.2023 року № 548, у якій зазначено, що позивач постійно проживав без реєстрації місця проживання у с. Заозеря, Зарічненського (тепер Вараського) району Рівненської області з липня 1987 року по 16.06.1988 року, що підтверджують свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що 05 листопада 2021 року
прийнятий Закон № 1871-IX «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який передбачає обов`язок кожної особи зареєструвати своє місце проживання чи перебування. Для цього створюється реєстр територіальної громади. 
Пунктом 2 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що для підтвердження інформації про місце проживання (перебування), зареєстроване до набрання чинності цим Законом, особа може подавати відомості про місце проживання, що були внесені до:
1) паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки;
2) паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон у формі е-паспорта або е-паспорта для виїзду за кордон;
3) витягу з реєстру територіальної громади.
Як зазначено вище у цій постанові, відповідно до статті 15 Закон № 796-XII, підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Із наведеного, апеляційний суд робить висновок, що довідка про період проживання особи на території радіоактивного забруднення має ґрунтуватися на об`єктивного зафіксованих даних, зокрема у реєстрі територіальної громади чи документах, які фіксують цей факт.
Тому, на думку апеляційного суду, довідка  Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області від 24.04.2023 року № 548 про факт проживання позивача у с. Заозеря, Зарічненського (тепер Вараського) району Рівненської області з липня 1987 року по 16.06.1988 року, яка ґрунтується на свідченнях двох свідків не є належним доказом факту проживання позивача на території радіоактивного забруднення.
Зважаючи на ці міркування, апеляційний суд вважає, що довідка Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області від 24.04.2023 року № 548 не підтверджує факт проживання позивача протягом часу зазначеного у ній.
Разом з тим, на підтвердження факту проживання позивача на території радіоактивного забруднення позивач надав довідку Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області від 24.04.2023 року № 544, у якій зазначено, що позивач постійно проживав без реєстрації місця проживання у с. Заозеря, Зарічненського (тепер Вараського) району Рівненської області з 15.06.1990 року по 15.05.2002 року та з 28.11.2002 року по даний час.
Апеляційний суд встановив, що довідка Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області від 24.04.2023 року № 544 підтверджує факт проживання позивача протягом часу зазначеного у ній на території гарантованого добровільного відселення.
Однак, встановлення тривалості проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення, що дає позивачу право на додаткове зменшення пенсійного віку є прерогативою відповідача, тому суд не може вдаватись до відповідних обчислень, виконуючи, у такий спосіб, функції органу, що призначає пенсію. 
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача від 25.04.2023 року про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з врахуванням висновків апеляційного суду у цій справі.
Отже, висновки, які зробив апеляційний суд у цій справі свідчать про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 02.05.2023 № 172350004069 про відмову в призначенні пенсії позивачу є протиправним.
Водночас,  апеляційний суд зауважує, що позивач не просив скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 02.05.2023 № 172350004069 про відмову в призначенні пенсії позивачу, а лише просив визнати це рішення протиправним. З цього приводу апеляційний суд зауважує, що викладення позовної вимоги наведеним чином не поновлює порушеного права позивача, а тому не є ефективним способом захисту порушеного права.
Тому, апеляційний суд, для ефективного захисту прав позивача, на підставі ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити вказану позовну вимогу, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 02.05.2023 № 172350004069 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 25.04.2023 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то апеляційний суд вважає необхідне вийти за межі позовної вимоги та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача від 25.04.2023 року про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Необхідність задоволення позовної вимоги у вказаний спосіб пов`язана з тим, що встановлення тривалості проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення, що дає позивачу право на додаткове зменшення пенсійного віку є прерогативою відповідача, тому суд не може вдаватись до відповідних обчислень, виконуючи, у такий спосіб, функції органу, що призначає пенсію.
При цьому, зобов`язати повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії необхідно Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, яке, за принципом екстериторіальності, визначене як орган пенсійного фонду, що вирішує питання про призначення пенсії позивачу на підставі його заяви від 25.04.2023 року.
Отже, суд першої інстанції, при задоволенні цієї позовної вимоги, допустив порушення норм матеріального права, в частині порушення норм, які встановлюють порядок обчислення кількості років зменшення пенсійного віку та визначають орган, який призначає пенсію. 
Підводячи підсумок наведеного вище апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 02.05.2023 № 172350004069 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.04.2023 року про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 25.04.2023 року врахувати, що: 
  - ОСОБА_1 має право на зниження пенсійного віку з розрахунку 1 рік за кожні 3 роки проживання, роботи у зоні гарантованого добровільного відселення, протягом періодів що вказані у довідці Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області від 24.04.2023 року № 544, але не більше, ніж на 6 років. 
Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що призначення пенсії входить до дискреційних повноважень відповідача. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що до повноважень відповідача належить обчислення кількості років для зниження пенсійного віку для призначення пенсії. Тому апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.
Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги такими, що частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому її необхідно задовольнити частково, водночас, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення позову.
Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне. 
Згідно із частинами 1 та 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог
Апеляційний суд встановив, що позивач сплатив судовий збір за подання позову в сумі  1073,60 грн, як за одну немайнову вимогу, а за подання апеляційної скарги 1816,80 грн.
Зважаючи на те, що апеляційний суд задовольнив одну немайнову вимогу, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 2890,40 грн.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року в справі № 460/28001/24 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 02.05.2023 № 172350004069 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.04.2023 року про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 25.04.2023 року врахувати, що: 
  - ОСОБА_1 має право на зниження пенсійного віку з розрахунку 1 рік за кожні 3 роки проживання, роботи у зоні гарантованого добровільного відселення, протягом періодів що вказані у довідці Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області від 24.04.2023 року № 544, але не більше, ніж на 6 років. 
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір в сумі 2890,40 грн. (дві тисячі вісімсот дев`яносто  гривень 40 копійок).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. 
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	В. В. Гуляк