ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2025 року
м. Харків
справа № 610/1488/24
провадження № 22-ц/818/349/25  
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого –                Пилипчук Н.П.,
суддів –                        Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря –        Львової С.А.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»,
відповідачка – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 07 серпня 2024 року в складі судді Тімонової В.М.
в с т а н о в и в:
У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит.
Позовна заява мотивована тим, що 25 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» укладена заява про відкриття карткового рахунку та надання кредиту №010/1335/82/696050, відповідно до умов якого банк надав позичальниці грошові кошти, а позичальниця зобов`язалася повернути використану суму в строк до 25 жовтня 2023 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 45% річних. 
Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальниці кредитні кошти в порядку, визначеному умовами договору.
30 листопада 2021 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-47, відповідно до умов якого Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. В подальшому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року за кредитним договором № 010/1335/82/696050 від 25 жовтня 2019 року, що укладений між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .
Зазначив, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість, яка станом на 10 травня 2024 року становить 125 877,79 грн, з яких заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 67 656,31 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 34 198,86 грн; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 24 022,62 грн.
Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 010/1335/82/696050 від 25 жовтня 2019 року в розмірі 125 877,79 грн, судовий збір в розмірі 3028,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн.
Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 07 серпня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 010/1335/82/696050 від 25 жовтня 2019 року в розмірі 125 877,79 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 4000,00 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду  ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову, зменшити розмір відсотків від суми заборгованості до тіла кредиту, судові витрати покласти на позивача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що станом на 30 листопада 2021 року дату відступлення права вимоги від АТ «Райффайзен Банк Аваль» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» загальна сума заборгованості становить 67 989,95 грн, з яких за основною сумою боргу по кредиту є 67 656,31 грн та сума заборгованості за відсотками становить - 333,64 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» неправомірно здійснено нарахування процентів за користування кредитом з 15 грудня 2021 року до 25 жовтня 2023 року в розмірі 33 865,22 грн (34 198,86 грн - 333,64 грн = 33 865,22 грн). Позивач не надає актів прийому-передачі права вимоги. Зазначила, що вона не отримувала письмове повідомлення про відступлення права вимоги, доказів про виконання вимог, передбачених ст. 1082 ЦК України, фактором або клієнтом, суду надано не було, а тому у фактора не виникає права вимоги до боржника про сплату боргу. Вказала, що розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитом за кредитним договором включає період з 25 жовтня 2023 року по 10 травня 2024 року, який виходить за межі строку кредитування, який встановлений до 25 жовтня 2023 року. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлена позивачем вимога в частині стягнення з неї заборгованості по відсотках за користування позикою за кредитним договором за період з 25 жовтня 2023 року по 10 травня 2024 року є безпідставною та задоволенню не підлягає. Посилалася на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт надання їй грошових коштів за кредитним договором, єдиним доказом є виписка по рахунку, в якій дата відображення операції 25.02.2000 – 07.03.2024 року, виписку підписано невідомою особою, виписка не мітить ПІБ та посаду особи, яка поставила підпис в виписці, виписка не містить печатки банку. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не підтверджують умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. Відтак, у матеріалах справи відсутні докази щодо здійснення повного руху коштів по рахунку, який вона просила відкрити. Зазначила, що розмір відсотків 34 198,86 грн та 24 022,62 грн є непропорційно великою сумою компенсації та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, у зв`язку з чим просила зменшити розмір відсотків від суми заборгованості по кредиту. Вказала, що під час дії воєнного стану кредитори не несуть відповідальності за несвоєчасну сплату кредитів. Банк не може нараховувати будь-яку пеню або штраф. Будь-які пеню, штрафи тощо, які нараховує банк за несвоєчасну сплату кредиту, починаючи з 24 лютого 2022 року, банк має списати. Посилалася на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, в якій зазначено, що позичальник не підписував відповідні правила, а відтак банк не має право нараховувати проценти та неустойку, та зобов`язаний повернути лише тіло кредиту.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

13 січня 2025 року електронною поштою представник ОСОБА_1 адвокат Ясинецький О.А. до суду апеляційної інстанції подав клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість. Проте, належних доказів щодо цього адвокатом не надано, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальниця належним чином не виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь кредитора.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № 010/1335/82/696050, відповідно до умов якої банк відкрив позичальниці картковий рахунок, з кредитним лімітом на дату початку кредитування 10 000,00 грн, строк кредиту 48 місяців, подовження строку є можливим, процентна ставка фіксована 45% річних, щомісячний платіж за користування кредитом в розмірі 5% від власної заборгованості перед банком, але не менше 30,00 грн або суми залишку власної заборгованості перед банком, якщо вона менше за зазначену суму.
ОСОБА_1 підписала додаток 1 до заяви № 010/1335/82/696050 від 25 жовтня 2019 року, який містить аналогічну інформацію.
Також ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка» (а.с.5-6).
30 листопада 2021 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-47, відповідно до умов якого Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і щодо кредитного договору № 010/1335/82/696050 від 25 жовтня 2019 року, де боржником є ОСОБА_1 (а.с.15-17).
За платіжним дорученням № 306770027 від 30 листопада 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» сплачено на рахунок Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на виконання договору відступлення права вимоги № 114/2-47 від 30 листопада 2021 року суму в розмірі 4 774 940,58 грн (а.с.18).
Відповідно до реєстру боржників від 15 грудня 2021 року до договору відступлення права вимоги № 114/2-47 від 30 листопада 2021 року, сума договору за кредитним договором 010/1335/82/696050 від 28 жовтня 2019 року становить 39 800,00 грн, сума заборгованості за основною сумою боргу по кредиту - 67 656,31 грн, сума заборгованості за відсотками – 33,64 грн, загальна сума заборгованості – 67 989,95 грн (а.с.20).
10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» укладено договір відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і щодо кредитного договору № 010/1335/82/696050 від 25 жовтня 2019 року, де боржником є ОСОБА_1 (а.с.21-23).
Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, сума заборгованості за основним зобов`язанням 67 656,31 грн, сума заборгованості за нарахованими процентами – 34 198,86 грн, загальна сума заборгованості – 101 855,17 грн (а.с.26).
За розрахунком заборгованості позивача вбачається, що станом на 10 травня 2014 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 125 877,79 грн, з яких заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 67 656,31 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 34 198,86 грн; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 24 022,62 грн (а.с.14).
Також матеріали справи містять виписку по рахунку ОСОБА_1 (а.с.7-11).

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).
Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Під час розгляду справи встановлено, що кредитний договір № 010/1335/82/696050 від 25 жовтня 2019 року містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк їх повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін, вони підписані сторонами, сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, на момент укладення договору позичальниця не заявляла додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому частково виконувала його умови, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.
Однак, отримавши від банку кошти в кредит, в порушення умов виконання кредитного договору ОСОБА_1 , свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконала.
ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти, користувалася ними та протягом тривалого періоду часу частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується випискою по рахунку, розрахунком заборгованості, тому і підлягає стягненню з неї на користь кредитора в заявленому розмірі. 
Твердження ОСОБА_1 про те, що у матеріалах справи відсутні докази щодо здійснення повного руху коштів по рахунку, який вона просила відкрити, є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.
За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідачка отримала кредит за договором № 010/1335/82/696050 від 25 жовтня 2019 року, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернула, тому наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 67 656,31 грн.

Погоджується судова колегія і з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.
За умовами укладеного між сторонами кредитного договору № 010/1335/82/696050 від 25 жовтня 2019 року сторони погодили, що строк кредиту 48 місяців, тобто до 25 жовтня 2023 року та за користування кредитними коштами встановлено 45 % річних. 
Тобто сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідачка у межах строку кредитування за користування кредитними коштами (стаття 1048 ЦК України).
Як вбачається з розрахунку заборгованості по відсоткам, наданий позивачем, розмір заборгованості розраховувався за період з 30 листопада 2021 року (дата відступлення прав вимоги ТОВ «Вердикт Капітал») по 09 січня 2023 року, тобто 406 днів, за наступною формулою: 67 656,31 грн (сума боргу)*45 (процентна ставка)/100/365 днів *406 (кількість днів) = 33 865,22 грн + 333,64 грн. (відсотки нараховані станом на 30 листопада 2021 дату відступлення прав вимоги ТОВ «Вердикт Капітал») = 34 198,86 грн.
З розрахунку заборгованості по відсоткам у розмірі 24 022,62 грн, наданого позивачем, розмір заборгованості розраховувався за період з 10 січня 2023 року (дата відступлення прав вимоги ТОВ «Коллект Центр») по 24 жовтня 2023 року (дата закінчення строку дії кредитного договору), тобто 288 днів, за наступною формулою: 67 656,31 грн (сума боргу)*45 (процентна ставка)/100/365 днів *288 (кількість днів) = 24 022,62 грн. 
Таким чином, розмір заборгованості за відсотками кредитором розраховано станом на дату закінчення строку дії кредитного договору, тобто на 24 жовтня 2023 року та розмір заборгованості за процентами за кредитним договором № 010/1335/82/696050 від 25 жовтня 2019 року становить 34 198,86 грн та 24 022,62 грн, які обґрунтовано стягнено з ОСОБА_1 на користь позивача.
У зв`язку з чим доводи ОСОБА_1 про те, що кредитором неправомірно здійснено нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування є безпідставними.
Розмір заявленої позивачем заборгованості у сумі 125 877,79 грн підтверджується наданими позивачем випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та відповідає умовам вказаного договору, тобто є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості. 
Відповідачка вказаного розрахунку під час розгляду справи у судах не заперечувала та не спростовувала, свого контррозрахунку не надавала. 
Встановивши, що ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у позивача виникло право вимагати повернення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом в судовому порядку та стягнення з відповідачки на користь кредитора загальної суми заборгованості в розмірі 125 877,79 грн, з яких заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 67 656,31 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 34 198,86 грн; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 24 022,62 грн.
Доводи ОСОБА_1 про те, що виписку по рахунку підписано невідомою особою, виписка не мітить ПІБ та посаду особи, яка поставила підпис в виписці, виписка не містить печатки банку, колегія суддів вважає безпідставними.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. 
Відповідно до п.63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
Зі змісту виписки по рахунку вбачається, що вона містить назву документа; дату складання; найменування клієнта, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; зміст та обсяг операції та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; дані цифрового підпису, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта. Таким чином виписка по рахунку відповідає вимогам вищезазначеного Положення. 
Посилання ОСОБА_1 на те, що вона не отримувала письмове повідомлення про відступлення права вимоги, а тому у фактора не виникає права вимоги до боржника про сплату боргу, колегія суддів відхиляє, оскільки саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора (постанови Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц (провадження № 61-2269св18), від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц (провадження № 61-22929св18).
У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки про те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Отже, суди беруть до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за яким набуває новий кредитор (подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі № 2221/2373/12 (провадження № 61-483св23), від 02 жовтня 2024 року у справі № 172/209/24 (провадження № 61-11869св24).
Таким чином твердження ОСОБА_1 про те, що позивач не надає актів прийому-передачі права вимоги є таким, що не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи містять належні докази щодо переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.
Оскільки ОСОБА_1 була вільною у своєму виборі та мала право або укладати або не укладати кредитний договір на запропонованих їй умовах; при укладенні кредитного договору сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, в тому числі щодо його ціни, розміру процентної ставки за користування кредитними коштами (45% річних), порядку надання кредитних коштів; він спрямований на настання реальних наслідків, відповідачка не скористалась правом відкликання своєї згоди на укладення кредитного договору без пояснення причини; підписавши договір, відповідачка цим самим підтвердила своє волевиявлення на укладення договору та згоду з його умовами, заперечень щодо умов оспорюваного договору на момент його укладення відповідачка не заявляла та протягом тривалого часу здійснювала погашення кредиту, сплачувала відсотки за користування кредитними коштами, тобто частково виконувала умови укладеного договору, відсотки за користування кредитними коштами нараховані в межах строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру відсотків за користування кредитом.
Посилання ОСОБА_1 на те, що під час дії воєнного стану кредитори не несуть відповідальності за несвоєчасну сплату кредитів, банк не може нараховувати будь-яку пеню або штраф, будь-які пеню, штрафи тощо, які нараховує банк за несвоєчасну сплату кредиту, починаючи з 24 лютого 2022 року, банк має списати, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на те, що таких вимог позивачем заявлено не було.
Колегія суддів не бере до уваги посилання ОСОБА_2 на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки висновок у вказаній справі стосувався інших фактичних обставин справи, які не є тотожними з цією справою.
У зв`язку з викладеним колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не містять правового обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду щодо визначення розміру кредитної заборгованості, так як відповідачка вказане не спростувала.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 07 серпня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                        Н.П. Пилипчук

Судді                                                                О.В. Маміна

       О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 15 січня 2025 року.