ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/29632/24                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 березня 2025 року                                                                                      м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                    судді-доповідача Кузьменка В.В.,
                                    суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 104650017585 від 05.04.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з урахуванням наявного на день звернення за призначенням пенсії за вислугу років стажу роботи 20 років 1 місяць, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів 17 років 3 місяці;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», половину навчання у Запорізькому національному університеті у період з 01.09.2001 по 30.06.2005 та в Національній академії прокуратури України у період з 28.07.2005 по 27.06.2007;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити призначення ОСОБА_1 з 28.03.2024 пенсії за вислугу років, без обмеження її граничного розміру, згідно зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-111), з урахуванням наявного стажу роботи за вислугу років, який становить 20 років 1 місяць, до якого включається 2 роки 10 місяців половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та 17 років 3 місяці - стаж роботи в органах прокуратури, з розрахунку 90% від суми складових заробітної плати, зазначених в довідках Офісу Генерального прокурора № 21-78зп від 25.03.2024 «Про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років» та № 21-78зп від 25.03.2024 «Про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією)» та забезпечити виплату призначеної пенсії без обмеження її максимальним розміром.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 104650017585 від 05.04.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1  пенсії за вислугу років з урахуванням наявного на день звернення за призначенням пенсії за вислугу років стажу роботи 20 років 1 місяць, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів 17 років 3 місяці.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років згідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», половину навчання ОСОБА_1 у Запорізькому національному університеті у період з 01.09.2001 по 30.06.2005 та в Національній академії прокуратури України у період з 28.07.2005 но 27.06.2007.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити призначення ОСОБА_1 з 28.03.2024 пенсії за вислугу років, без обмеження її граничного розміру, згідно зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-111), з урахуванням наявного стажу роботи за вислугу років, який становить 20 років 1 місяць, до якого включається 2 роки 10 місяців половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та 17 років 3 місяці - стаж роботи в органах прокуратури, з розрахунку 90% від суми складових заробітної плати, зазначених в довідках Офісу Генерального прокурора № 21-78зп від 25.03.2024 «Про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років» та № 21-78зп від 25.03.2024 «Про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією)» та забезпечити виплату призначеної пенсії без обмеження її максимальним розміром.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Доводи апелянта мотивовані тим, що у оскаржуваних правовідносинах він діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, позаяк у позивача відсутнє право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Вказано на відсутність у позивача загального стажу 25 років, та неправомірне задоволення позовних вимог в частині призначення пенсії без обмеження максимального розміру. Зазначено, що за правилами ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» пенсія працівникам прокуратури призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 28 березня 2024 року позивач звернувся за місцем проживання до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру».
Згідно принципу екстериторіальності засобами програмного забезпечення заяву позивача та надані нею документи розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області для опрацювання.
Головним управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 05.04.2024 прийнято рішення № 104650017585 «Про відмову у призначенні пенсії за вислугу років». При цьому у рішенні зазначено про те, що підстави для призначення пенсії позивачу за вислугою років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратур» відсутні, оскільки спеціальний стаж становить 16 років 11 місяців 1 день. З рішення вбачається, що оскільки за періоди з 01.04.2004 по 30.11.2006, з 01.08.2022 по 31.03.2023, з 01.03.2023 по 28.02.2024 відсутні відомості в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, робота в органах прокуратури за вказані періоди не врахована до спеціального стажу.
Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії за вислугу років є протиправним та, з урахуванням положень пункту 2 частини 1 статті 5, пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України, підлягає скасуванню, а позов задоволенню у повному обсязі.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст.    2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)   пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так, станом на початок проходження позивачем служби в органах прокуратури, умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначався відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII (Закон №1789-XII), який був чинним до 14.07.2015.
Відповідно до частини 6 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІдо вислуги років, що дає право па пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, па посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науковонавчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.
Верховною Радою України 08.07.2011 прийнято Закон України №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 01.10.2011.
Підпунктом 4 пункту 6 розділу II Прикінцевих та Перехідних положень Закону України № 3668-УІ внесені зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», а саме частину першу статті 50-1 замінено двома частинами наступного змісту: «Прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років (частина перша статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» із змінами, внесеними Законом України № 3668-VІ). 
Відтак, з 01.10.2011 до 01.10.2020 державою запроваджено поступове збільшення вислуги років, яка дає право на пенсійне забезпечення прокурорів та слідчих прокуратури незалежно від віку. У подальшому Верховною Радою України прийнято 14.10.2010 Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII (далі - Закон України № 1697), який набрав чинності з 15.07.2015. 
Відповідно до частини 1 статті 86 Закону України № 1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року -21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року но 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи па посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Згідно частини 2 статті 86 Закону України №1697 пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. 
Частиною 3 статті 86 Закону України № 1697 встановлено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду па даній роботі. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат на 60. Коригування зазначених виплат проводиться із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу та надбавок до нього. 
Посадовий оклад, надбавки за вислугу років під час призначення пенсії враховуються в розмірах за останньою 4 займаною посадою прокурора, встановлених на момент виникнення права на перерахунок пенсії за вислугу років (частина четверта статті 86 Закону №1697). 
Підпунктом 1 пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України № 1697 визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року. 
Таким чином, відповідно до положень статті 50-1 Закону України № 1789 право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми, мали прокурори та слідчі прокуратури зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років. 
Водночас, відповідно до статті 86 Закону № 1697 право на пенсійне забезпечення за вислугу років виникло б у позивача за умови наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. 
З оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05.04.2024 № 104650017585 вбачається, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки станом на день звернення заявник не набув необхідної вислуги років. При цьому, до вислуги років не враховано періоди з 01.04.2004 по 30.11.2006 (навчання у вищих юридичних навчальних закладах), з 01.08.2022 по 31.03.2023, з 01.03.2023 по 28.02.2024 (робота на прокурорській посаді в Генеральній прокуратурі Україні/Офісі Генерального прокурора), оскільки відсутні відомості в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Водночас, відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» документом, що посвідчує стаж роботи, є трудова книжка. 
Відповідно до Закону України «Про вищу освіту», Постанови Кабінету Міністрів України № 811 від 09.09.2020 року документом про вищу освіту є диплом. 
Законом України «Про прокуратуру» обумовлено, що до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у цьому Законі, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.
У період з 01.09.2001 по 30.06.2005 (3 роки 10 місяців) позивач навчався в Запорізькому національному університеті на денній формі навчання та здобув кваліфікацію бакалавра права з врученням диплому серії НОМЕР_1 від 30.06.2005. 
Вказаний період навчання позивача в Запорізькому національному університеті підтверджується записами №№ 3. 4 в трудовій книжці. 
У період з 28.07.2005 по 27.06.2007 (1 рік 10 місяців) навчався в Національній академії прокуратури України на денній формі навчання та здобув кваліфікацію магістра зі спеціальності «Правознавство» з врученням диплому серії НОМЕР_2 від 27.06.2007.
Вказаний період навчання позивача в Національній академії прокуратури України також підтверджується записами №№ 5, 6 в трудовій книжці. 
Відтак, відповідно до частини 6 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується половина навчання на юридичному факультеті в Запорізькому національному університеті - 1 рік 11 місяців та половина навчання в Національній академії прокуратури України - 11 місяців, що разом складає 2 роки 10 місяців.
Згідно з записами трудової книжки, позивач працював в органах прокуратури України у період з 01.12.2006 по теперішній час на наступних посадах: 01.12.2006-09.01.2007 - в.о. помічника прокурора Вільнянського району Запорізької області; 09.01.2007-29.05.2007 - в.о. слідчого прокуратури Комунарського району м. Запоріжжя Запорізької області; 29.05.2007- 19.09.2008 - слідчий прокуратури Комунарського району м. Запоріжжя Запорізької області; 19.09.2008-03.07.2009 - старший слідчий прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області; 03.07.2009-04.01.2011 - слідчий в особливо важливих справах прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області; 04.01.2011 -28.01.2011 - в.о. прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства управління нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство прокуратури Запорізької області; 28.01.2011 -21.11.2012 - прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства управління нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство прокуратури Запорізької області; 21.11.2012-22.04.2013 - прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області; 22.04.2013 -20.09.2013 - старший прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області; 20.09.2013 -07.04.2014 - заступник прокурора Жовтневого району м. Запоріжжя Запорізької області; 07.04.2014- 19.08.2014 - заступник прокурора Заводського району м. Запоріжжя Запорізької області; 20.08.2014- 17.12.2014 - прокурор відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинних угруповань управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України; 17.12.2014-03.09.2015 - прокурор відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинних угруповань управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Головного управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, у сфері транспорту та у кримінальних провадженнях слідчих органів прокуратури Генеральної прокуратури України; 03.09.2015- 19.07.2016 - прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України; 19.07.2016-11.02.2019 - прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України; 11.02.2019-05.01.2023 - заступник начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України; 05.01.2023 - 10.04.2023 прокурор відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях у сфері охорони навколишнього природнього середовища, пов`язаних зі збройною агресією, Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора; 10.04.2023 по теперішній час - прокурор відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях у сфері охорони навколишнього природнього середовища, пов`язаних зі збройною агресією, Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора.
Відтак, суд першої інстанції вірно вказав, що станом на день звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області стаж роботи позивача в органах прокуратури становить - 17 років З місяці. 
До вислуги років позивача підлягає зарахуванню період його навчання 2 роки 10 місяців - половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та 17 років 3 місяці - стаж роботи в органах прокуратури, оскільки позивач навчався на денній формі навчання та не перериваючи такий стаж, почав працювати в органах прокуратури.
Враховуючи вищевикладене, трудовий стаж позивача за вислугою років становить - 20 років 1 місяць, до якого включається 2 роки 10 місяців - половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та 17 років 3 місяці - стаж роботи в органах прокуратури. 
Судом  першої інстанції вірно встановлено, що між закінченням навчання та початком роботи в органах прокуратури у позивача не було переривання загального стажу роботи.
Одночасно, суд погоджується з твердженням позивача, що застосовуючи положення Закону №1789-XII у часі, слід виходити з того, що згідно статті 22 Конституції України, закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Втім, застосування Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, яким збільшено стаж роботи, що надає право на пенсію за вислугу років фактично є звуженням прав позивача, оскільки таке право ним набуто відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII, за умови наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі, стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.
Так, вимога про призначення пенсії обґрунтована позивачем тим, що станом на час дії статті 50-1 Закону №1789-XII він вступив на службу до органів прокуратури з урахуванням всіх гарантій, які надаються державою працівникам органів прокуратури (в тому числі гарантій щодо пенсійного забезпечення). 
Зазначена норма Закону №1789 передбачала, що відпрацювавши в органах прокуратури понад 20 років на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, позивач матиме право на призначення пенсії.
Статтею 22 Конституції України передбачається, що закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Так, згідно з частиною 6 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", у редакції до внесення змін Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавство розрізняє поняття "вислуга років, що дає право на пенсію" і "стаж роботи на прокурорських посадах". При цьому посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. У той же час, до вислуги років, що дає право на пенсію, включається весь стаж роботи на прокурорських посадах.
Тобто, за вищенаведених положень до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.
Під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування періодів роботи на таких посадах до прокурорського стажу, належить застосовувати норми законодавства, чинні на час роботи особи на відповідних посадах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.11.2018 року у справі №428/11348/16-а.
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відтак, суд першої інстанції цілком обґрунтовано вказав, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії за вислугу років є протиправним та, з урахуванням положень пункту 2 частини 1 статті 5, пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України, підлягає скасуванню.
Поряд з цим, враховуючи наявність права на призначення пенсію, суд першої інстанції не врахував, що з набранням чинності Законом № 1697-VII пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями статті 86, за правилами частин першої, другої якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
За загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до правовідносин застосовується той закон, під час дії якого вони настали.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Отже, до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на призначення якої виникло після набрання чинності Законом № 1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону.
Закон № 1697-VII не містить та не встановлює окремого порядку обчислення відсоткового розміру при призначенні пенсії з урахуванням норми Закону № 1789-XII.
Такий правовий висновок узгоджується з покладеним в основу Закону № 1697-VII принципом єдності системи прокуратури України, що забезпечується, зокрема єдиним статусом прокурорів, який передбачає однакове матеріальне та соціально-побутове забезпечення, зокрема пенсійне забезпечення прокурорів.
Отже, на спірні правовідносини поширюються положення частини другої статті 86 Закону №1697-VII, у силу вимог яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати.
Отже, позовні вимоги у частині здійснення призначення пенсії у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Стосовно призначення пенсії без обмеження максимальним розміром, колегія суддів зазначає таке.
Закон № 1789-ХІІ утратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин) у зв`язку з набранням чинності Законом № 1697-VII, за правилами абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Отже, з моменту набрання чинності Законом № 1697-VII питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема статтею 86, частиною п`ятнадцятою якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом № 3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. 
Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, а з 14 жовтня 2014 року - абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII.
Викладені вище висновки щодо застосування статті 2, абзацу 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 580/234/19, від 21 грудня 2021 року у справі № 580/5962/20, а також Верховним Судом у постановах від 8 липня 2020 року у справі № 607/7115/17, від 10 вересня 2020 року у справі № 280/5154/19, від 24 вересня 2020 року у справі № 640/5854/19, від 30 грудня 2021 року у справі № 500/101/21, від 17 січня 2022 року у справі № 560/1111/20, від 25 січня 2022 року у справі № 580/419/21, від 05 травня 2022 року у справі № 580/3812/21, від 08 червня 2022 року у справі №620/2708/21, від 08 березня 2023 року у справі №620/3634/21.
З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
В контексті викладеного, позовні вимоги у частині призначення пенсії без обмеження її максимальним розміром також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню частково.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення адміністративного позову про призначення пенсії за вислугу років без обмеження її граничного розміру, та з розрахунку 90% від суми складових заробітної плати, відповідно, відмовивши у задоволенні вказаних позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років без обмеження її граничного розміру, та з розрахунку 90% від суми складових заробітної плати, та викласти абзац четвертий резолютивної частини рішення в такій редакції:
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ 13322403) здійснити призначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) з 28.03.2024 пенсії за вислугу років, з урахуванням наявного стажу роботи за вислугу років, який становить 20 років 1 місяць, до якого включається 2 роки 10 місяців половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та 17 років 3 місяці - стаж роботи в органах прокуратури, з розрахунку 60% від суми складових заробітної плати, зазначених в довідках Офісу Генерального прокурора № 21-78зп від 25.03.2024 «Про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років» та № 21-78зп від 25.03.2024 «Про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією)» та забезпечити виплату призначеної пенсії».
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           О. М. Ганечко

                                                                                                    Я. М. Василенко