УХВАЛА
03 лютого 2025 року
м. Київ
справа № 538/1752/22
провадження № 61-15843ск24 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ряжко О. В., приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Райда О. С., про визнання договору дарування № 1304 від 01 грудня 2021 року недійсним (фраундаторним, таким, що вчинений на шкоду кредитору) та скасування державної реєстрації речового права на об`єкт нежитлової нерухомості,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ряжко О. В., приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Райда О. С. про визнання договору дарування № 1304 
від 01 грудня 2021 року недійсним (фраудаторним, таким, що вчинений на шкоду кредитору) та скасування державної реєстрації речового права на об`єкт нежитлової нерухомості.
Лохвицький районний суд Полтавської області рішенням від 15 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовив.
Полтавський апеляційний суд постановою від 20 лютого 2024 року скасував рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 15 травня 
2023 року. Визнав недійсним договір дарування № 1304 від 01 грудня 2021 року, яким ОСОБА_1 подарував ОСОБА_3 , об`єкт нерухомості - танцювальний майданчик загальною площею 583,1 кв. м за адресою 
АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області 
Рожко О. В. Скасував державну реєстрацію речового права на об`єкт нежитлової нерухомості, а саме: танцювальний майданчик загальною площею 583,1 кв. м за адресою АДРЕСА_1 за номером запису про право власності: 45378285. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
25 листопада 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 рокуу вказаній справі, у якій просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 15 травня 2023 року.
Верховний Суд ухвалою від 10 грудня 2024 року визнав наведені заявником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, а касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року залишив без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зокрема запропоновано заявнику: 1) подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із наведеними іншими причинами пропуску строку на касаційне оскарження від дати отримання оскаржуваного судового рішення, прийнятого судом апеляційної інстанції 20 лютого 2024 року до 25 листопада 2024 року - дати повторного подання касаційної скарги; 2) уточнити касаційну скаргу, в якій повинно бути зазначено повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) третіх осіб - приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ряжко О. В. та приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райда О. С., 3) зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
13 січня 2025 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, зокрема, уточнена касаційна скарга та заява про поновлення процесуального строку для подачі касаційної скарги.
Проаналізувавши надані на усунення недоліків матеріали на відповідність вимогам частини другої статті 392 ЦПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що недоліки касаційної скарги заявником усунуто не у повному обсязі.
Згідно із частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Тобто відлік строку на касаційне оскарження процесуальний закон визначає таким чином: протягом тридцяти днів з дня його проголошення або протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Положеннями частини другої статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.
Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини у рішеннях від 09 листопада 2004 року в справі «Науменко проти України», від 18 січня 
2005 року в справі «Полтораченко проти України» та від 08 листопада 2005 року в справі «Тімотієвич проти України».
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог 
статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.
За приписами статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Реєстр). Реєстр - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі (стаття 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення 
ОСОБА_1 просить визнати поважними причини пропущеного процесуального строку та поновити строк на касаційне оскарження судового рішення, з посиланням на те, що процесуальний строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року судом апеляційної інстанції йому вручено не було, а було направлено за адресою місця проживання, яке він отримав засобами поштового зв`язку 
12 березня 2024 року, на підтвердження чого надає відповідь АТ «Укрпошти» за № 1.10.004.-19955-24 від 25 липня 2024 року та завірений витяг окремого аркушу книги для запису рекомендованих поштових відправлень і повідомлень ф. 8 з відміткою про вручення листа. При цьому вважає дані обставини поважними для поновлення зазначеного строку.
Проте, наведені заявником підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки ним не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження. 
Заявником не надано доказів на підтвердження того, що апеляційним судом було порушено порядок вручення копії судового рішення, передбачений 
статтею 272 ЦПК України, та про обставини, що об`єктивно перешкоджали отримати вказане судове рішення і подати касаційну скаргу в передбачений 
ЦПК України строк.
Верховний Суд в ухвалі від 10 грудня 2024 року роз`яснив заявнику, що доказом отримання судового рішення, зокрема, може бути визнано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення - у разі направлення такого рішення засобами поштового зв`язку, або докази, які свідчать про отримання копії рішення суду безпосередньо у приміщенні суду (канцелярії).
Заявником не надано доказів на підтвердження того, що апеляційним судом було порушено порядок вручення копії судового рішення, передбачений 
статтею 272 ЦПК України, та про обставини, що об`єктивно перешкоджали отримати вказане судове рішення і подати касаційну скаргу в передбачений 
ЦПК України строк.
Верховний Суд ухвалою від 05 червня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернув заявнику з огляду на те, що останнім не виконано вимоги ухвали 
від 24 квітня 2024 року про залишення касаційної скарги без руху. Повторно заявник звернувся до Верховного суду з касаційною скаргою лише у листопаді 2024 року. Заявник в уточненій касаційній скарзі не наводить доводів щодо обставин, які об`єктивно перешкоджали йому виконати вимоги ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 24 квітня 
2024 року про залишення касаційної скарги без руху (касаційне провадження 
№ 61-5402ск24) та привести касаційну скаргу у відповідність до вимог чинного законодавства при первинному зверненні до суду касаційної інстанції та повторному зверненні у листопаді 2024 року. 
Окрім зазначеного, перевіркою змісту поданої у цій справі ОСОБА_1 уточненої касаційної скарги установлено, що заявник не зазначив передбачене пунктом 3 частини другої статті 392 ЦПК України повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) третіх осіб - приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ряжко О. В. та приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райда О. С., про що було зазначено Верховним судом в ухвалі від 10 грудня 2024 року про залишення касаційної скарги без руху.  
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 
1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» 
від 19 грудня 1997 року).
Таким чином, оскільки недоліки касаційної скарги усунуті не в повному обсязі, тому касаційна скарга підлягає поверненню заявнику.
Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ряжко О. В., приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Райда О. С., про визнання договору дарування № 1304 від 01 грудня 2021 року недійсним (фраундаторним, таким, що вчинений на шкоду кредитору) та скасування державної реєстрації речового права на об`єкт нежитлової нерухомості вважати неподаною та повернути заявнику. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                       І. В. Литвиненко