ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/11228/23
Номер провадження 22-ц/818/148/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року         м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю:
секретаря судового засідання Супрун Я.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2024 року в складі судді  Шишкіна О.В. у справі № 638/11228/23 за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів.
Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачкою з 2008 по 2017 роки перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
13 грудня 2018 року Московським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття.
Вказав, що він ніколи не припиняв спілкування з дочкою, завжди турбувався про її психічний, моральний розвиток та матеріально її забезпечував.
З початку введення в Україні воєнного стану відповідачка разом із дочкою без його відома та погодження з ним виїхала за кордон і наразі постійно проживає в Німеччині, раз на рік приїжджає до України. На початку червня 2023 року відповідачка приїхала до України на декілька днів, і дитина відмовилась повертатись назад до Німеччини та виявила бажання проживати разом з батьком. Задля забезпечення, у першу чергу, інтересів дитини, її психоемоційного стану та у сукупності з іншими факторами, він змушений був звернувся до Дзержинського районного суду м, Харкова із позовом про визначення місця проживання дитини з батьком (справа №638/5420/23).
Після того, як дочка вирішила залишитись з батьком, відповідачка повернулась до Німеччини та наразі продовжує проживати у м. Мюнхен, дитині лише кілька разів зателефонувала.
Він цілком та повністю утримує дитину та забезпечує її усім необхідним, тому вважає, що підстави для продовження стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 відпали.
Водночас, відповідачка добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття.
Крім того, заборгованість зі сплати аліментів перед ОСОБА_1 у нього відсутня.
Просив:
припинити стягнення аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття за судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2018 року (справа № 643/10649/18), ВП № 58990280;
стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття.
30 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 – адвокат Колісниченко А.С. подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, вирішити питання щодо судових витрат. Відзив мотивовано тим, що позивач неодноразово оскаржував судовий наказ про стягнення з нього аліментів, не бажаючи їх сплачувати у встановленому судом розмірі. Дочка постійно проживала разом із матір`ю, яка займалася доглядом за нею та вихованням. У зв`язку із військовою агресією рф проти України та введенням воєнного стану, вона разом з дитиною була вимушена покинути постійне місце проживання в Україні, що здійснювалось за згодою батька. 09 березня 2022 року вона приїхала разом з дочкою до Німеччини, де вони отримали офіційне підтвердження реєстрації. Після приїзду до Німеччини вона влаштувала дочку до найкращої гімназії, на заняття з балету, школи верховної їзди, сама працювала та активно займалась волонтерською діяльністю. Влітку 2023 року під час літніх канікул вони разом з дитиною приїхали в Україну, де мати надала дитину батькові для спілкування. Позивач після цього фактично викрав дочку, свавільно змінивши місце її постійного проживання та відмовившись повертати її матері, зірвавши увесь навчальний процес та розірвавши її стійкі соціальні зв`язки. Батько самостійно, без погодження із нею, здійснюючи психологічний тиск на малолітню дитину та користуючись її уразливим станом, зумовленим війною, діючи умисно та протиправно, змінив постійне місце проживання дитини, не повернувши її матері. При цьому, позивач фактично відразу звернувся з позовом до суду з вимогами про визначення місця проживання дитини. При цьому, на цей час матері не відомо, яким саме чином останній утримує у себе дитину, адже ще за часів їх перебування у шлюбі останній вдавався до постійних погроз і психологічного насильства. На цей час місце проживання дитини не визначене, а свавільна зміна місця проживання дитини позивачем не є зміною місця проживання дитини та підставою для скасування раніше стягнутих аліментів та ухвалення нового рішення про стягнення аліментів з неї, а тому до визначення місця проживання дитини в судовому порядку позов по цій справі не може бути задоволений.
02 листопада 2023 року від представника позивача адвоката Кутового Г.І. надійшли додаткові пояснення, в яких він посилався на практику Верховного Суду. Наголосив на тому, що дочка проживає з батьком з червня 2023 року.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2024 року позов ОСОБА_2 – задоволено повністю; припинено стягнення аліментів, що стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитини повноліття за судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2018 року (справа №643/10649/18, ВП №58990280); стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитини повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з   ОСОБА_1  на користь держави судовий збір у розмірі 2147,20 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що дитина тривалий час проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, що визнається сторонами, тому враховуючи якнайкращі інтереси дитини та цільовий характер аліментів, наявні підстави для припинення стягнення аліментів з позивача та стягнення їх з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . У разі визначення судом місця проживання дитини разом з матір`ю, вона не буде позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом про припинення стягнення з неї аліментів або із заявою про перегляд цього рішення за нововиявленими обставинами.
Не погоджуючись з рішенням суду 25 червня 2024 року представник ОСОБА_1 -адвокат Колісниченко А.С. за допомогою системи «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, вирішити питання щодо судових витрат, докази понесення яких будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, а також зупинити провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням суду по справі № 638/5420/23 та викликати для допиту свідків ОСОБА_1 і ОСОБА_4 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що проживаючи разом із нею у Німеччині дочка отримувала всебічний розвиток та виховання, вивчала мови, займалася балетом та кінною їздою, навчалася у найпрестижнішій німецькій гімназії, маючи друзів та відповідне її віку коло спілкування. Влітку 2023 року батько після отримання дитини для спілкування фактично викрав її, свавільно змінивши місце її постійного проживання та відмовившись повертати її матері, зірвавши увесь навчальний процес та розірвавши її стійкі соціальні зв`язки. Позивач протиправно змінив постійне місце проживання дитини, і відразу звернувся з позовом до суду з вимогами про визначення місця проживання дитини, що свідчить про спланованість таких дій заздалегідь. На цей час матері не відомо, яким саме чином останній утримує у себе дитину. Наразі між сторонами існує спір про визначення місця проживання дитини у справі № 638/5420/23. Місце проживання дитини судом не визначене, а свавільна зміна місця проживання дитини позивачем не є підставою для скасування раніше стягуваних аліментів та призначення нових, а тому до визначення місця проживання дитини в судовому порядку позов по цій справі не може бути задоволений. Посилання позивача на те, що вона вивезла дитину за кордон без його відома та майже не спілкується з нею, не цікавиться навчанням, є наклепом та не відповідає дійсності. Суд безпідставно відмовив у задоволенні її клопотань про зупинення провадження і виклик свідків. Вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона очікує понести у зв`язку із розглядом справи, дорівнює сумі сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн.
11 жовтня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_2 подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просив поновити строк подання відзиву, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відзив мотивовано тим, що з червня 2023 року дитина проживає з ним. Наразі дочка дистанційно завершила гімназію у м. Мюнхен та вступила на навчання до Харківського ліцею № 149 Харківської міської ради. На час звернення до суду з даним позовом та станом на 01 серпня 2023 року заборгованість зі сплати аліментів у нього відсутня. Факт проживання дитини з ним є істотною обставиною для звільнення його від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини з відповідачки. Посилався на практику Верховного Суду в аналогічних правовідносинах. Посилання відповідачки на неналежне повідомлення про розгляд справи вважав безпідставним, адже ОСОБА_1 та її адвокат Колісниченко А.С. зареєстровані в системі «Електронний суд», за допомогою якої 17 травня 2024 року всім учасникам справи було відправлено судову повістку про виклик до суду на 27 травня 2024 року на 14:26. Повістку про виклик до суду від 17 травня 2024 року адвокат відповідачки та відповідачка отримали 17 травня 2024 року о 19 годині 01 хвилин, що підтверджується повідомленням про доставлення електронного листа через підсистему «Електронний суд». Крім того, відповідно до протоколу судового засідання від 27 травня 2024 року представник відповідачки повідомив суд про неможливість приймати участь у судовому засіданні у зв`язку з відсутністю електропостачання. Оскільки відповідачка в апеляційній скарзі посилалась на порушення Дзержинським районним судом м. Харкова норм процесуального законодавства щодо належного повідомлення про час та дату її розгляду, він був вимушений ознайомитись із матеріалами судової справи № 638/11228/23, внаслідок чого строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу був пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.
Колегія суддів вважає клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подання відзиву таким, що підлягає задоволенню, оскільки копію ухвали про відкриття провадження ним отримано в електронному кабінеті 23 вересня 2024 року (а.с. 223), його представник ознайомився з матеріалами справи 27 вересня 2024 року, а відзив подано 11 жовтня 2024 року, тобто пропуск строку є незначним та пов`язаний з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи.
У судове засідання апеляційного суду сторони -учасники судового розгляду на з`явилися. 
Від позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про слухання справи у його відсутність.
Від представника відповідача адвоката Колісниченко А.С. надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи через його участь у цей же день та час у кримінальній справі, що буде розглядатися у Печерському районному суді м. Києва.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами цивільного судочинства, окрім іншого, є верховенство права, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно з частиною 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Колісниченко А.С. 21 листопада 2024 року було подано клопотання про перенесення судового засідання, призначеного на 21 листопада 2024 року на 16.20 год через його участь у судовому засіданні у Вищому антикорупційному суді у цей же день о 16.00 год. В судовому засіданні 21 листопада 2024 року у відповідності до пункту 2 частини 2 статті 223 ЦПК України судом апеляційної інстанції було задоволено клопотання ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 13 березня 2025 року. 
Про дату, час та місце судового розгляду справи 13 березня 2025 року він був повідомлений належним чином 22 листопада 2024 року (а.с.249). 
Оскільки клопотання про відкладення судового розгляду, призначеного на 13 березня 2025 року є абсолютно ідентичним першому клопотанню про відкладення розгляду справи, з урахуванням достатньо тривалого часу між судовими засіданнями, якого мало вистачити для організації діяльності по виконанню представництва по даній справі та з метою дотримання процесуальних строків, встановлених для розгляду справи, колегія суддів ухвалила відмовити у його задоволенні.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в порядку частини 4 статті 367 ЦПК України і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 28 квітня 2007 року, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/2081/17 від 10 липня 2017 року.
Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).
Після розірвання шлюбу між сторонами їхня дочка ОСОБА_3 проживала разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Судовим наказом Московського районного суду м. Харкова по справі № 643/10649/18 від 13 грудня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви - 03 серпня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття.
На виконання вказаного судового наказу з ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 58990280 стягуються на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви - 03 серпня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні №58990280, складеного старшим державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Шляховим Д., станом на 01 серпня 2023 року заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_2 відсутня, переплата становить 12 681,63 грн (а.с. 20-21).
У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_6 на початку березня 2022 року виїхала до Німеччини, що підтверджується посвідченням про право на проживання (а.с. 136-139).
З 26 березня 2022 року ОСОБА_3 за договорами, укладеними її матір`ю, навчалась у приватній балетній школі у м. Мюнхен, а з листопада 2022 року – на курсах верхової їзди (а.с. 135 зворот, 139 зворот - 142).
14 березня 2023 року ОСОБА_1 уклала договір суборенди квартири у м. Мюнхен для себе та дочки ОСОБА_6 для проживання з 01 квітня 2023 року (а.с.121-122).
З 12 вересня 2022 року по 02 травня 2023 року ОСОБА_3 відвідувала Гімназію Мюнхен – Фюрстенрід, про що навчальним закладом надано підтвердження (а.с. 127-128).
У травні 2023 року ОСОБА_1 укладено договір про навчання ОСОБА_7 з Гімназією імені Терезії Герхардінгер (а.с. 117-120). ОСОБА_3 була ученицею цієї школи з 08 травня 2023 року, за сімейними обставинами звільнена від занять з 12 червня 2023 року, що підтверджується листами директора шкоди від 12 червня 2023 року та 27 червня 2023 року (а.с. 125, 129).
У червні 2023 року ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_6 повернулися до України на літні канікули.
У подальшому ОСОБА_1 повернулася до Німеччини, а ОСОБА_8 залишилася проживати разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана обставина визнається сторонами, а також підтверджується актом про фактичне проживання особи від 23 серпня 2023 року, складеним головою правління ОСББ «Кращій дім 5», актом обстеження умов проживання, складеним спеціалістами служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, поясненнями ОСОБА_7 від 18 липня 2023 року, наданими директору Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (а.с. 10, 22, 23). 
З 10 липня 2023 року договір про навчання з гімназією «Gymnasium Furstenned» (гімназія Фюрстеннед) розірвано, що підтверджується листом від 13 липня 2023 року (а.с. 126).
Як вбачається з довідки № 97 від 24 серпня 2024 року, виданої директором Харківського ліцею № 149, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у Харківському ліцеї № 149 Харківської міської ради в 6-В класі (а.с. 11). 
У червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини (справа № 638/5420/23, провадження відкрито ухвалою суду від 14 липня 2023 року). Ухвалою суду від  20 вересня 2023 року у справі № 638/5420/23 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини, та об`єднано в одне провадження вимоги за первісним та зустрічним позовами (а.с. 99 зворот - 101).
Справу № 638/5420/23 дотепер не розглянуто.
На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надані грамоти та сертифікати, що підтверджують досягнення дочки у навчанні та спорті, лист-клопотання з місця її роботи, її характеристики від ГО «Родинне коло Тростянеччини», Комунального закладу «Харківська спеціалізована школа № 5», Всеукраїнської громадської організації Спортивна федерація глухих України, лист Київського міського центру з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт», подяки, рекомендаційний лист директора Женевського осередку Українського товариства в Швейцарії, роздруківки електронного листування, листування щодо онлайн-школи (а.с. 60 -78, 88, 92-93, 95-99).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом (статті 183 СК України).
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно із частиною 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Отже, закон передбачає можливість звільнення особи від сплати аліментів.
Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.
Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків, та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.
За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18)).
Тлумачення приписів статті 179 СК України дає підстави зазначити, що аліменти - це кошти особливого призначення, їх належить використовувати для потреб дитини. На одержувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням необхідно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.
Одержання аліментів на дитину тим з батьків, з яким дитина не проживає, не відповідає її інтересам і не забезпечує розпорядження аліментами виключно за цільовим призначенням.
Стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить нормам статті 181 СК України, згідно з якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, провадження № 61-3738св22, від 22 листопада 2022 року у справі № 188/1029/19, провадження № 61-11986св20, від 12 травня 2023 року у справі № 686/12480/22, провадження № 61-12518св22.
З урахуванням предмета спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 червня 2022 року у справі N 596/826/21-ц (провадження N 61-3738св22).
Встановивши, що дочка сторін ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_2 з червня 2023 року, тобто вже понад рік, чого відповідачка не заперечує, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про припинення стягнення з позивача аліментів на утримання дитини та стягнення їх з відповідачки на його користь.
Посилання ОСОБА_9 на те, що позивач самовільно змінив місце проживання дочки, та спір у цій справі неможливо вирішити до вирішення спору у справі про місце проживання дитини, колегія суддів відхиляє.
Як встановлено судом, наразі місце проживання ОСОБА_3 не визначено ні законом, ні судом. Спір про визначення місця проживання дитини перебуває на розгляді в суді.
Визначаючи, чи є необхідним за встановлених обставин (перебування у провадженні суду справи про визначення місця проживання дитини) такий захід як припинення стягнення аліментів з батька на дитину, яка проживає з ним, суд бере до уваги обставини справи в цілому і ту обставину, що відмова в задоволенні позову не забезпечує інтереси дитини, а також враховує необхідність дотримання справедливого балансу між конкуруючими інтересами дитини і обох батьків.
Згідно з обставинами цієї справи перевагу необхідно надати інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків - вирішення спору щодо місця проживання дитини, тобто над усіма іншими питаннями, які виникли у цій справі.
Вирішуючи справу, слід виходити з того, що у червні 2023 року настала обставина, а саме, фактичне проживання дитини ОСОБА_3 з батьком, який зобов`язаний сплачувати аліменти на її утримання на користь матері, з якою на час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів дитина не проживала. Настання такої обставини має значення для вирішення цього спору.
Стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить нормам статті 181 СК України.
Відповідного висновку щодо задоволення вимог про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів за умови одночасного перебування на розгляді суду іншої справи про визначення місця проживання дитини дійшов Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2024 року у справі № 760/4661/20, провадження № 61-15867св23.
До того ж, у разі зміни обставин справи та визначення судом місця проживання дитини разом з матір`ю, ОСОБА_9 матиме можливість звернутися до суду з позовом про припинення стягнення аліментів з неї та їх стягнення з ОСОБА_2 .
Посилання ОСОБА_9 на те, що проживаючи разом із нею у Німеччині дочка отримувала всебічний розвиток та виховання, вивчала мови, займалася балетом та кінною їздою, навчалася у найпрестижнішій німецькій гімназії, мала друзів та відповідне її віку коло спілкування; що позивач повідомив неправдиву інформацію про те, що вона вивезла дитину за кордон без його відома та майже не спілкується з нею, не цікавиться навчанням, не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці обставини не стосуються розгляду цієї справи, в межах якої не вирішується питання щодо визначення місця проживання дитини.
Також колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_9 про виклик свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_4 , оскільки факт того, що вона відповідально займається вихованням дочки, який мають підтвердити свідки, не входить до предмету доказування у цій справі. ОСОБА_9 виклала свою позицію по справі у відзиві на позов та апеляційній скарзі і підстав для допиту її як свідка не вбачається. До того ж, судом першої інстанції у задоволенні цього клопотання відмовлено та він не досліджував показання свідків.
Посилання ОСОБА_9 на те, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як ОСОБА_9 , так і її представник адвокат Колісниченко А.В. зареєстровані у системі «Електронний суд», представник отримав доступ до справи 15 жовтня 2023 року, що підтверджується повідомленням № 27216 (а.с. 25). 17 травня 2024 року у КП «Д-3» сформовані судові повістки на 27 травня 2024 року о 14:26 на ім`я всіх учасників справи, зокрема, ОСОБА_9 та адвоката Колісниченка А.С. (а.с. 239), та їх створення у статусі документа «оригінал», що підтверджується даними програми КП «Д-3» забезпечує доставку таких документів до електронних кабінетів учасників справи у системі «Електронний суд», що є належним повідомленням про розгляд справи. Крім того, відповідно до протоколу судового засідання від 27 травня 2024 року представник відповідачки повідомив суд про неможливість приймати участь у судовому засіданні у зв`язку з відсутністю електропостачання (а.с. 166).
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 висновків суду першої інстанції по суті справи не спростовують.
Разом із тим, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції при визначенні розміру аліментів в частині його обмеження десятьма прожитковими мінімумами на дитину відповідного віку, оскільки така вимога щодо граничного розміру аліментів передбачена частиною 5 статті 183 СК України та пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України при розгляді справи у наказному, а не у позовному провадженні.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 367 ЦПК України).
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни оскаржуваного рішення суду з виключенням з абзацу третього його резолютивної частини фрази «та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку».
Підстав для скасування чи зміни рішення в іншій частині не вбачається.
Оскільки рішення суду підлягає зміні лише в частині виключення посилання на обмеження розміру аліментів десятьма розмірами прожиткового мінімуму для дитини, підстав для перерозподілу судового збору за апеляційний перегляд справи у суду апеляційної інстанції немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2024 року змінити, виключивши з абзацу третього його резолютивної частини фразу «та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку».
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 березня 2025 року.

Головуючий                                                         Ю.М. Мальований 

Судді                                                                 Н.П. Пилипчук 

О.Ю. Тичкова