ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/437/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Громадської організації «Товариство «Восток»
на протокольну ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.10.2024 (суддя                   Ю.С. Бездоля, м.Одеса)
у справі №916/437/24
за позовом Громадської організації «Товариство «Восток»
до відповідачів:
1)Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Одеській області;
2)Южненської міської ради Одеського району Одеської області;
3)Приватного підприємства «Південьпарксервіс»
про стягнення,

В С Т А Н О В И В :
Громадська організація «Товариство «Восток» звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення коштів у сумі 6650000,00 грн в якості компенсації за завдану шкоду – створенні перешкод у користуванні землею та власними гаражами, побудованими членами Громадською організацією «Товариство «Восток» за власний кошт на території Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту) на земельній ділянці, кадастровий номер: 5122785800:01:001:0435, загальною площею 12 га (власник Одеська обласна державна адміністрація).
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/437/24; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.
25.03.2024 за вх.№12374/24 до суду першої інстанції від позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідачів, яке судом у підготовчому засіданні 10.05.2024 у протокольній формі задоволено та залучено до участі у справі у якості відповідача-2 - Южненську міську раду Одеського району Одеської області та відповідача-3 - Приватне підприємство «Південьпарксервіс».
14.06.2024 позивач уточнив позовні вимоги шляхом подання відповідної заяви.
19.07.2024 за вх.№27606/24 до суду від позивача надійшла заява про остаточне визначення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути:
1)з Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Одеській області (65080, Одеська обл., м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А, код ЄДРПОУ 40108740) кошти в сумі 1500000 грн за завдану шкоду;
2)Южненської міської ради Одеського району Одеської області (65481, Одеська обл., м. Южне, пр-т Григорівського Десанту, буд. 18, код ЄДРПОУ 21018103) кошти в сумі 1500000 грн за завдану шкоду;
3)Приватного підприємства «ПІВДЕНЬПАРКСЕРВІС» (68100, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, м. Татарбунари, вул. Горького, буд. 19А, код ЄДРПОУ 39534303) кошти в сумі 3000000 грн за завдану шкоду.
У підготовчому засіданні 13.09.2024 судом у протокольній формі прийнято до розгляду уточнені позовні вимоги.
Крім того, у підготовчому засіданні 13.09.2024 судом у протокольній формі залишено без руху позовну заяву у справі №916/437/24 в частині позовних вимог до Приватного підприємства «Південьпарксервіс» про стягнення коштів в сумі 3000000 грн з підстав ненадання доказів сплати судового збору за позовними вимогами до відповідача-3; встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня оголошення судом ухвали у протокольній формі.
16.09.2024 за вх.№33557/24 до суду першої інстанції від позивача надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору в частині заявлених вимог щодо Приватного підприємства «Південьпарксервіс».
Вказане клопотання обґрунтоване посиланням позивача на постанову Верховного Суду від 25.04.2024 у справі №910/17395/23 за позовом Громадської організації «Товариство «Восток» до Держави України в особі Національного агентства з питань запобігання корупції про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, в якій зазначено, що позивач (Громадська організація «Товариство «Восток») у статусі громадської організації захищає не власні інтереси як юридичної особи, а фактично діє в інтересах фізичних осіб - членів Громадської організації «Товариство «Восток» та представляє їхні інтереси в суді на підставі положень Закону України «Про громадські об`єднання» (статті 11, 21), а також відповідно до статутних завдань такої організації (пункти 1.3., 2.1., 3.1., 10.4. статуту). Вважаючи наведені у постанові Верховного Суду від 25.04.2024 у справі №910/17395/23 обставини преюдиційними, скаржник зазначив, що фактично члени Громадської організації «Товариство «Восток» (власники гаражів) є споживачами послуг Приватного підприємства «Південьпарксервіс», тоді як згідно із частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
За результатами розгляду вказаного клопотання за вх.№33557/24 від 16.09.2024, у підготовчому засіданні 03.10.2024 місцевим господарським судом протокольною ухвалою відмовлено у його задоволенні та з огляду на неусунення позивачем недоліків позовної заяви в частині позовних вимог до Приватного підприємства «ПІВДЕНЬПАРКСЕРВІС» про стягнення 3000000 грн шкоди повернуто без розгляду позовну заяву в цій частині заявлених позивачем вимог.
Обґрунтовуючи постановлену ухвалу, місцевий господарський суд зазначив, що позов у справі стосується відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно – розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду (пункт 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір»). Водночас посилання позивача на поширення на спірні правовідносини Закону України «Про захист прав споживачів» суд відхилив, оскільки позовні вимоги не стосуються відносин між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності.
10.10.2024 Громадська організація «Товариство «Восток» через систему «Електронний суд» подала до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просила протокольну ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.10.2024 про повернення позовної заяви в частині заявлених позовних вимог до Приватного підприємства «Південьпарксервіс» про стягнення 3000000 грн скасувати; справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
У доводах апеляційної скарги позивач зазначав, що судом першої інстанції залишено поза увагою доводи Громадської організації «Товариство «Восток» стосовно того, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 25.04.2024 у справі № 910/17395/23 виснував, що позивач у статусі громадської організації захищає не власні інтереси як юридичної особи, а фактично діє в інтересах фізичних осіб - членів Громадської організації «Товариство «Восток» та представляє їх інтереси в суді на підставі положень Закону України «Про громадські об`єднання» (статті 11, 21), та, відповідно, до статутних завдань організації (пункти 1.3., 2.1.,3.1.,10.4. Статуту). Між позивачем (членами Громадської організації «Товариство «Восток») та відповідачем Приватним підприємством «Південьпарксервіс» відсутні господарські правовідносини у розумінні статті 3 Господарського кодексу України; Приватне підприємство «Південьпарксервіс» надає членам Громадської організації «Товариство «Восток» послуги, не пов`язані з підприємницькою діяльністю; фактично члени Громадської організації «Товариство «Восток» (власники гаражів) є споживачами послуг.
Також скаржник послався на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.03.2018 у справі №761/24881/16-ц вказала, що відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Оскільки предметом спору у цій справі є позов про відшкодування шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, за подання якого позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», а залучення Приватного підприємства «Південьпарксервіс» як співвідповідача не суперечить нормам процесуального закону, вказує, що суд повинен був звільнити його від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, на думку скаржника, наявна правова колізія між нормами пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» та частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», яка відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №640/9124/19, дає підстави для вирішення її на користь особи.
Одночасно із поданням апеляційної скарги Громадська організація «Товариство «Восток» заявляла клопотання про звільнення її від сплати судового збору за апеляційне оскарження ухвали суду на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 у складі головуючого судді Поліщук Л.В., суддів Богатиря К.В., Таран С.В. відмовлено у задоволенні клопотання Громадської організації «Товариство «Восток» про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на протокольну ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.10.2024 у справі №916/437/24. Апеляційну скаргу Громадської організації «Товариство «Восток» на протокольну ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.10.2024 у справі №916/437/24 залишено без руху з підстави ненадання доказів сплати судового збору у сумі 2422,40 грн. Встановлено скаржнику строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
16.10.2024 позивач подав до апеляційного суду заяву про усунення недоліків, визначених в ухвалі від 15.10.2024, у якій просив звільнити його від сплати судового збору на підставі вимог частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
21.10.2024 Південно-західний апеляційний господарський суд згідно з ухвалою про повернення апеляційної скарги відмовив у задоволенні клопотання Громадської організації «Товариство «Восток» про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на протокольну ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.10.2024. Апеляційну скаргу Громадської організації «Товариство «Восток» на вказану протокольну ухвалу та додані до неї матеріали згідно з частиною четвертою статті 174 та частиною другою статті 260 Господарського процесуального кодексу України повернув без розгляду.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.12.2024 касаційну скаргу Громадської організації «Товариство «Восток» задоволено частково. Ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.10.2024 у справі №916/437/24 скасовано. Справу №916/437/24 направлено до Південно-західного апеляційного господарського для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2023 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В.Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Громадської організації «Товариство «Восток» на протокольну ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.10.2024 у справі №916/437/24.
З огляду на те, що Громадською організацією «Товариство «Восток» оскаржується протокольна ухвала про повернення позовної заяви в частині заявлених позовних вимог до Приватного підприємства «Південьпарксервіс» (пункт 6 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України), перегляд оскаржуваного судового рішення за вказаною апеляційною скаргою вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Окрім того, зазначеною ухвалою від 20.01.2025 встановлено відповідачам строк до 04.02.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.
03.02.2025 від Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№114/25/Д1 від 03.02.2025), в якому відповідач просив повернути апеляційну скаргу апелянту, як таку, що подану з порушенням норм процесуального законодавства, оскільки ухвала, якою було відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, не оскаржується окремо від рішення суду відповідно до приписів статті 255 Господарського процесуального кодексу України. У разі розгляду апеляційної скарги, відповідач просив відмовити скаржнику в задоволенні його апеляційної скарги, як такої, стосовно якої відсутнє процесуальне обґрунтування для її розгляду.
Южненська міська рада Одеського району Одеської області та Приватне підприємство «Південьпарксервіс» не скористались своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України та не надали суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне. 
Предметом апеляційного перегляду у цій справі є протокольна ухвала суду першої інстанції, якою через неусунення недоліків, а саме, несплату судового збору, позовну заяву Громадської організації «Товариство «Восток» в частині заявлених вимог до Приватного підприємства «Південьпарксервіс», повернуто без розгляду позивачу.
Зокрема, згідно з висновками суду першої інстанції на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», частина третя статті 22 якого звільняє споживача від сплати судового збору. Так, місцевий господарський суд дійшов висновку, що клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.
Скаржник, не погоджуючись з оскаржуваною протокольною ухвалою місцевого господарського суду, вказує, що суд неправомірно не застосував до спірних правовідносин частину третю статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та не звільнив його від сплати судового збору як споживача у спорі про захист прав споживачів.
Відповідно до частини другої та третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981№ R (81) 7: «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).
Згідно з вимогами статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
У статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до юрисдикції господарських судів відносяться справи, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер, а також коли належність справ до юрисдикції господарських судів прямо передбачено положеннями законодавства.
Колегією суддів встановлено, що 06.02.2024 Громадська організація «Товариство «Восток» звернулася до господарського суду з позовом з метою захисту прав фізичних осіб - власників гаражів на користування земельною ділянкою, на якій розташоване гаражне товариство, та відшкодування завданої шкоди.
Як вбачається з пункту 1.3. Статуту Громадської організації «Товариство «Восток», затвердженого протоколом №1 від 06.02.2020 (далі - Статут) та розміщеного у відкритому доступі на сайті Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Громадська організація «Товариство «Восток» є неприбутковою організацією. Доходи (прибутки) неприбуткової організації використовуються виключно для фінансування видатків на утримання такої неприбуткової організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених її установчими документами.
У пункті 3.1. Статуту встановлено, що Громадська організація «Товариство «Восток» створена з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб його членів на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю, поділу між ними витрат та можливих ризиків.
Згідно з пунктом 10.4. Статуту Громадської організації «Товариство «Восток» у всіх державних органах виконавчої влади та установах, у судових органах всіх рівнів, органах прокуратури, у будь-яких інших державних та недержавних установах та організаціях з усіма правами, які надані Законом України позивачу, відповідачу, третій особі, представляє голова правління.
Отже, позивач у статусі громадської організації у цій справі захищає не власні інтереси юридичної особи, а фактично діє в інтересах фізичних осіб – членів Громадської організації «Товариство «Восток» та представляє їхні інтереси в суді, керуючись приписами Закону України «Про громадські об`єднання» та статутними завданнями такої організації.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання» громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів; за організаційно-правовою формою воно утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.
Згідно з вимогами статті 11 вказаного Закону статут громадського об`єднання, зокрема, має містити відомості про мету (цілі) та напрями його діяльності; повноваження керівника, вищого органу управління, інших органів управління громадського об`єднання, порядок їх формування та зміни складу, термін повноважень, а також порядок визначення особи, уповноваженої представляти громадське об`єднання, та її заміни (для громадських об`єднань, що не мають статусу юридичної особи).
У частині другій статті 21 цього Закону визначено, що громадське об`єднання зі статусом юридичної особи наділено правами бути учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права відповідно до законодавства; здійснювати відповідно до закону підприємницьку діяльність безпосередньо, якщо це передбачено статутом громадського об`єднання, або через створені в порядку, передбаченому законом, юридичні особи (товариства, підприємства), якщо така діяльність відповідає меті (цілям) громадського об`єднання та сприяє її досягненню. Відомості про здійснення підприємницької діяльності громадським об`єднанням включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Таким чином, громадська організація, звертаючись з позовом до відповідачів, зокрема, Приватного підприємства «Південьпарксервіс», про відшкодування збитків та моральної шкоди, реалізувала передбачені її статутними завданнями представницькі функції щодо захисту прав фізичних осіб - членів такої організації, які, на думку позивача в особі керівника Громадської організації «Восток», порушив відповідач.
Наведене також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2024 у справі №910/17395/23, у якій Верховний Суд встановив обставини стосовно того, що позивач – Громадська організація «Товариство «Восток» у статусі громадської організації захищає не власні інтереси як юридичної особи, а фактично діє в інтересах фізичних осіб - членів Громадської організації «Восток», які відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України є преюдиційними для справи, що розглядається. Отже, доводи скаржника в цій частині знайшли своє підтвердження.
Згідно зі статтею 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Колегія суддів виходить з того, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наводила критерії розмежування судової юрисдикції.
Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ (висновок, зокрема, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №127/21764/17).
Законом України «Про захист прав споживачів» регулюються відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлені права споживачів, а також визначений механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавцем є суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; виробником є суб`єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім`я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб`єкта господарювання; або імпортує товар; споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.
Зі змісту позовних вимог у цій справі вбачається, що між Приватним підприємством «Південьпарксервіс» та учасником Громадської організації «Товариство «Восток» укладено договори про надання місця під установку гаража і надання послуг на території Приватного підприємства «ПІВДЕНЬПАРКСЕРВІС» автостоянки «Южна-1», за умовами пункту 1.1. якого підприємство надає у користування, а учасник приймає у користування місце, розмір якого складає 24 кв.м, що розташоване на автостоянці «Южна-1», для цільового призначення, обумовленого договором. Згідно з пунктом 2.1. вказаного договору підприємство зобов`язується забезпечувати виконання такого: ремонтних робіт майна, окрім встановлених гаражів; забезпечення електроенергією відповідно до договору про споживання електроенергії та спільне використання електричних мереж; утримання території; прибирання та вивіз сміття; охорони автостоянки.
26.10.2020 Одеська обласна державна адміністрація, від імені якої на підставі розпорядження Одеської обласної державної адміністрації № 290/А-2016 від 16.05.2016 діяла Лиманська районна державна адміністрація в особі голови, та Приватне підприємство «Південьпарксервіс» уклали договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер: 5122785800:01:001:0435, площею 12 га із земель промисловості, транспорту, зв`язку та енергетики, оборони та іншого призначення для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (вид використання: для будівництва автогаражів), що розташована на території Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області на 49 років з моменту державної реєстрації права оренди. Позивач Громадська організація «Товариство «Восток» вважає цей договір незаконним та таким, що спричинив шкоду фізичним особам - власникам гаражів, в інтересах яких і було заявлено позов у цій справі.
Як вбачається з наведеного, Громадська організація «Товариство «Восток» в особі його учасників та Приватного підприємства «Південьпарксервіс» не пов`язані господарськими правовідносинами у розумінні статті 3 Господарського кодексу України, а учасники Громадської організації «Товариство «Восток» є фактично споживачами послуг, що надає Приватне підприємство «Південьпарксервіс» за договором.
Отже, при вирішенні питання щодо позовної заяви Громадської організації «Товариство «Восток» в частині заявлених позовних вимог до Приватного підприємства «Південьпарксервіс», місцевий господарський суд не дослідив правової природи цього спору, а саме предметної та суб`єктної юрисдикції.
Наведене також узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 25.04.2024 у справі №910/17395/23, у яких Верховний Суд вказав, що позивач як громадська організація, представляючи інтереси своїх членів Громадської організації «Товариство «Восток» - фізичних осіб, помилково визначив належність цього спору до господарської юрисдикції з посиланням на відповідність його суб`єктного складу вимогам статті 4 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, без вирішення питання щодо предметної та суб`єктної юрисдикції цього спору відповідно до глави 2 § 1 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, статті 20 Господарського процесуального кодексу України, висновок суду першої інстанції про покладення на Громадську організацію «Товариство «Восток» обов`язку сплати судового збору при зверненні до суду за захистом своїх прав є передчасним.
Доводи скаржника про порушення Господарським судом Одеської області норм процесуального права знайшли своє підтвердження.
Твердження Головного управління Національної поліції в Одеській області про те, що предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, якою було відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, у зв`язку з чим відповідно до приписів статті 255 Господарського процесуального кодексу України така ухвала не оскаржується окремо від рішення суду, колегія суддів не бере до уваги, оскільки предметом апеляційного перегляду у цій справі є протокольна ухвала суду першої інстанції, якою через неусунення недоліків, а саме, несплату судового збору, позовну заяву Громадської організації «Товариство «Восток» в частині заявлених вимог до Приватного підприємства «Південьпарксервіс», повернуто без розгляду позивачу.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Згідно із частиною третьою статті 271 Господарського процесуального кодексу України, у випадках, зокрема, скасування судом апеляційної інстанції ухвал про повернення позовної заяви, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З огляду на викладене, суд першої інстанції припустився порушень норм процесуального права, отже, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви - скасуванню із передачею матеріалів на розгляд до Господарського суду Одеської області.
Слід зазначити, що оскільки у даному випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не проводиться та повинен здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами за статтею 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269-271, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Товариство «Восток» задовольнити.
Протокольну ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.10.2024 про повернення позовної заяви в частині заявлених позовних вимог до Приватного підприємства «ПІВДЕНЬПАРКСЕРВІС» у справі №916/437/24 скасувати.
Матеріали справи №916/437/24 передати на розгляд Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повну постанову складено 19.02.2025.

Головуючий суддя                                                                                Л.В. Поліщук

Суддя                                                                                                    К.В. Богатир

          Суддя                                                                                                    С.В. Таран