П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/6848/19	

Категорія:109010000          Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.
          Час і місце ухвалення: 12:51 год., м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 30.09.2024р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:
головуючого  – Бітова А.І.
суддів             – Лук`янчук О.В.
                       – Ступакової І.Г.
при секретарі – Чоран А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах якого діє Черней Юлія Юріївна, про зобов`язання привести об`єкт самочинного будівництва у первинний стан,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2019 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі – УДБК ОМР) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах якого діє Черней Ю.Ю. про зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 привести об`єкт самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність до технічного паспорту від 05 червня 2008 року, виданого КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості".
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що УДАБК ОМР, відповідно ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року №3038-VI (далі – Закон №3038-VI) та згідно з Порядком здійснення архітектурно-будівельного контролю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553 (далі – Порядок №553), проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за адресою об`єкта: АДРЕСА_1 , за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. За результатами проведеної перевірки було встановлено, що відповідачами фактично виконуються будівельно-монтажні роботи з будівництва другого поверху із зведенням фасадних стін з газобетонних блоків та влаштуванням монолітного поясу другого поверху, без отримання права на виконання таких робіт, чим порушено п.1 ч.1 ст. 34, абз.1 ч.2 ст. 36 Закону №3038-VI та п.13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №466 (далі – Порядок №466). За результатами перевірки видано приписи про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 31 травня 2019 року №347/19, №348/19, №349/19. З метою перевірки виконання вимог приписів від 31 травня 2019 року, Управлінням проведено позаплановий захід контролю, за результатом якого встановлено, що відповідачами не виконано вимоги приписів. Таким чином, відповідачі не виконали вимоги приписів та є підстави вважати нове будівництво двоповерхової будівлі об`єктом самочинного будівництва.
Відповідачі позов не визнали, вказуючи, що ОСОБА_1 на час проведення перевірок та на час пред`явлення позову не був власником зазначеної будівлі. Щодо інших відповідачів, особи, які вказані їх представниками, не мали право на представництво інтересів відповідачів у справах про адміністративні правопорушення та під час перевірок. Вимога про приведення об`єкта у відповідність до технічного паспорту є безпідставною, оскільки при реєстрації майна поділу внесено новий технічний паспорт від 23 березня 2017 року ТОВ "ІНЖИНІРИНГ ТЕХ БУД". Крім цього, роботи, які проводились, спрямовані на гасіння пожежі.
Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року задоволено частково адміністративний позов УДБК ОМР до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 про зобов`язання привести об`єкт самочинного будівництва у первинний стан.
Зобов`язано ОСОБА_1 привести об`єкт самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 у відповідність до технічного паспорту від 05 червня 2008 року, виданого КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості".
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги:
-          вимога про приведення об`єкта у відповідність до технічного паспорту є безпідставною, оскільки при реєстрації майна поділу внесено новий технічний паспорт від 23 березня 2017 року ТОВ "НЖИНІРИНГ ТЕХ БУД", крім цього, роботи, які проводились, спрямовані на відновлення будівлі після гасіння пожежі, яка сталась на об`єкті;
-          апелянт вказує, що відповідно до сертифікату від 24 листопада 2010 року №15001526, підписаного та виданого Державною інспекцією архітектури та містобудування України в Одеській області, складські приміщення за адресою: Одеська обл., м, Одеса, Суворовський n-н. Миколаївська дорога, 243 загальною площею 2 968,7 кв.м, станом на момент проведення незаконної перевірки не самочинно будувались, а приводились у стан який вони мали до пожежі, тобто, відповідачем – ОСОБА_1 не було порушено норми діючого законодавства;
-          на виконання ухвали від 08 квітня 2024 року, до суду першої інстанції 14 травня 2024 року надійшов лист від Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) про те, що зберігачем реєстраційним справ сформованих на об`єкти нерухомого майна, що розташовані у м. Одеса є Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Черняховського, буд.6). У зв`язку з вищевикладеним, міжрегіональне управління не має можливості надати документи реєстраційної справи, адже не є розпорядником запитуваної інформації. Але судом першої інстанції не було надано запит до вказаного Управлінням щодо отримання інформації про передачу документів від Управління ДІАМ у Одеській області за період 2010-2024 років та наявність відомостей про виданий сертифікат від 24 листопада 2010 року №15001526, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта "Реконструкція складських приміщень за адресою: Одеська обл., м. Одеса. Суворовський р-н. Миколаївська дорога. 243" загальною площею 2 968,7 кв.м., тому справу було розглянуто не всебічно і без відповідних доказів;
-          апелянт звернув увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що ухвалою від 08 квітня 2024 року судом першої інстанції запитувалась інформація щодо видачі ДАБІ сертифікату від 24 листопада 2010 року №15001526, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта "Реконструкція складських приміщень за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Суворовський р-н, Миколаївська дорога, 243" загальною площею 2 968,7 кв.м. Тобто наявність інформації про сертифікат від 24 листопада 2010 року №15001526, а не про реєстраційний номер 15001526 об`єкту, тим паче що реєстраційний номер об`єкту інший. Таким чином, Державною інспекцією архітектури та містобудування України не надано відповіді на запит суду;
-          апелянт вказує, що Державною інспекцією архітектури та містобудування України надано не повну інформацію щодо наявності сертифікату від 24 листопада 2010 року №15001526, так як підписувався та видавався цей сертифікат саме керівником органу Державною інспекцією архітектури та містобудування України в Одеській області. Під сумнів достовірності цього документу не можна брати так як станом на теперішній час відсутні будь-які рішення суду чи справи щодо скасування або визнання недійним даного документу;
-          апелянт наполягає, що позивачем не доведено вини відповідача і той факт що проводились нові будівельні роботи чи роботи з реконструкції, так як надано всі документи які підтверджують факт пожежі та відновлення приміщення. Судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що відповідно до сертифікату від 24 листопада 2010 року №15001526, підписаного та виданого Державною інспекцією архітектури та містобудування України в Одеській області складські приміщення за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Суворовський р-н. Миколаївська дорога, 243, загальною площею 2 968,7 кв.м., станом на момент проведення незаконної перевірки не самочинно будувались, а приводились у стан який вони мали до пожежі. Тобто відповідачем – ОСОБА_1 не було порушено норми діючого законодавства.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні 14 січня 2025 року доводи учасників справи, та враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів у відповідності ст. 311 КАС України вирішила продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 07 липня 2004 року, на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2003 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно-складські приміщення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 188,8 кв.м.
Саме така площа складських приміщень (1 188,8 кв.м) зазначена у технічному паспорті від 05 червня 2008 року, виданого КП "Одеське міське БТІ та РОН".
30 травня 2019 року внесено зміни щодо загальної площі майна з 1 043,1 кв.м. на 1 418,8 кв.м.
В подальшому, 31 травня 2019 року, проведено державну реєстрацію поділу об`єкту нерухомого майна складські приміщення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстровано право спільної часткової власності на 1/3 майна за ОСОБА_2 , на 1/3 майна за ОСОБА_1 та на 1/3 майна за ОСОБА_4 на підставі: технічного паспорту від 23 березня 2017 року, видавник ТОВ "ІНЖИНІРИНГ ТЕХ Буд", рішення Суворовського районного суду міста Одеси №2-3718/10 від 25 травня 2010 року.
Згідно з наказом в.о. начальника Управління ДАБК ОМР від 02 січня 2019 року №01-13/ДАБК. Уповноважено заступника начальника Управління – начальника інспекційного відділу №1 Якименка Р.К. направляти головних спеціалістів на проведення позапланових перевірок, а також, підписувати направлення на проведення позапланових перевірок протягом 1 півріччя 2019 року.
Згідно з службовою запискою головного спеціаліста інспекційного відділу №2 Управління ДАБК ОМР від 23 травня 2019 року, в рамках моніторингу Суворовського району м. Одеси виявлено факт самочинного будівництва з реконструкції одноповерхового нежитлового приміщення шляхом нового будівництва другого поверху за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 243.
23 травня 2019 року заступник начальника Управління – начальник інспекційного відділу № 1 Якименко Р.К. видав направлення №000998 для здійснення позапланової перевірки з реконструкції нежитлової будівлі за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога,243 щодо дотримання суб`єктом містобудування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.
Перевірка проводилась у період з 23 травня 2019 року по 31 травня 2019 року за участі ОСОБА_1 та уповноважених представників за довіреністю ОСОБА_6 , Бурлаки Р.А.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 31 травня 2019 року №000998, з огляду на який встановлено, що в ході проведення позапланової перевірки з 28 лютого 2019 року по 21 березня 2019 року на об`єкті за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 243, було встановлено, що гр. ОСОБА_1 виконані будівельні роботи з реконструкції одноповерхової нежитлової будівлі із збільшенням об`єму та геометричних розмірів, шляхом влаштування металевих колон, монолітного поясу, монтажу металевих балок та перекриття першого поверху залізобетонними плитами. Постановою №222/19 від 21 березня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення на гр. ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення відповідно ч.5 ст. 96 КУпАП України. Під час здійснення заходів державного архітектурного-будівельного контролю з 23 травня 2019 року по 31 травня 2019 року, встановлено, що за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 243, гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_2 , гр.. ОСОБА_4 , виконуються інші роботи з будівництва другого поверху шляхом зведення фасадних стін із газобетонних блоків та влаштування монолітного поясу другого поверху. При цьому, гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_4 , не надано документи, які дають право на виконання будівельних робіт, за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 243. В Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація щодо реєстрації документів, які дають право на виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 .
31 травня 2019 року посадовою особою УДАБК ОМР складено протоколи про порушення відповідачами п.1 ч.1 ст. 34, абз.1 ч.2 ст. 36 Закону №3038-VI та п.13 Порядку №466.
31 травня 2019 року посадовою особою УДАБК ОМР видано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 приписи про усунення порушення вимог містобудівного законодавства у термін до 31 липня 2019 року шляхом одержання права на виконання будівельних робіт згідно діючого законодавства або знесення самочинно збудованого другого поверху та зупинення будівельні роботи з 31 травня 2019 року.
Відповідні матеріали направлені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку.
13 червня 2019 року, за результатами розгляду вказаних документів, УДАБК ОМР прийнято постанову №474/19 по справі про адміністративне правопорушення, якою визнано ОСОБА_4 винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 96 КУпАП. 
13 червня 2019 року, за результатами розгляду вказаних документів, УДАБК ОМР прийнято постанову №472/19 по справі про адміністративне правопорушення, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 96 КУпАП. 
13 червня 2019 року, за результатами розгляду вказаних документів, УДАБК ОМР прийнято постанову №473/19 по справі про адміністративне правопорушення, якою визнано ОСОБА_2 винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 96 КУпАП. 
Відповідні матеріали направлені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку.
На підставі викладених обставин, УДАБК ОМР звернулося до суду із вимогою про приведення об`єкта самочинного будівництва за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога 243, у відповідність до технічного паспорту від 05 червня 2008 року, виданого КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості".
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт самовільного будівництва другого поверху шляхом зведення фасадних стін із газобетонних блоків та влаштування монолітного поясу другого поверху щодо об`єкта – складські приміщення за адресою: вул. Миколаївська дорога, 234, м. Одеса без отримання документів, що дають право на виконання таких робіт.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції зробив висновок, що адміністративний позов УДАБК Одеської міської ради належить до задоволення в частині зобов`язання ОСОБА_1 привести об`єкт самочинного будівництва у первинний стан.
Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що стороною відповідачів був наданий у якості доказу по справі Сертифікат відповідності №15001526 від 24 листопада 2010 року.
Суд першої інстанції у судовому рішенні зробив висновок про сумнів у достовірності Сертифікату відповідності №15001526 від 24 листопада 2010 року.
Колегія суддів констатує, що наданий відповідачами доказ (Сертифікат) відповідає вимогам ст.ст. 73,74 КАС України, тобто є належним та допустим.
Суд першої інстанції вважав даний доказ не достовірним.
Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим.
Згідно ст. 75 КАС України – достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Колегія суддів констатує, що Сертифікатом відповідності №15001526 від 24 листопада 2010 року Інспекція ДБК в Одеській області засвідчує відповідність закінченого будівництва об`єкта (окремого пускового комплексу): реконструкція складських приміщень за адресою м. Одеса, Миколаївська дорога, 243, загальною площею 2 968,7 кв.м., проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджує його готовність до експлуатації. Зазначено, що Сертифікат виданий на підставі "Акта готовності об`єкту до експлуатації".
Таким чином, вказаний Сертифікат є документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.
Даний документ є чинним, так як станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відсутні будь-які рішення суду чи справи щодо скасування або визнання недійсним Сертифікату відповідності №15001526 від 24 листопада 2010 року. 
Колегія суддів вважає необхідним акцентувати увагу на тому, що станом на дату видачі вказаного Сертифікату Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, яка видала даний Сертифікат була діючим органом, оскільки припинення її роботи відбулося у вересні 2021 року.
Сумніви у достовірності даного доказу виявила сторона позивача, з чим погодився суд першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що для правильного вирішення питання достовірності даного доказу (Сертифікату) необхідно застосувати правила ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України (обов`язок доказування), згідно яких:
кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу;
в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача;
суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Враховуючи наведені правові норми, колегія суддів зазначає, що обов`язок доказування недостовірності доказу, в даному випадку, покладається на суб`єкт владних повноважень, тобто на позивача.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи, крім висловів про сумнів у достовірності, відсутні належні, допустимі та достовірні докази, які б давали підстави вважати Сертифікат відповідності №15001526 від 24 листопада 2010 року недостовірним доказом.
Колегія суддів вказує, що листи Управління державної реєстрації Південного МУЮ (м. Одеса) від 14 травня 2024 року №29456/06.7-16, від ДІАМ №2593/05/18-24 від 13 травня 2024 року, від Державного архіву Одеської області від 03 травня 2024 року №2633/06-20, які взяв до уваги суд першої інстанції, не можуть вважатися такими доказами, оскільки в них відсутня інформація на підставі якої можливо зробити однозначний висновок про недостовірність вказаного Сертифікату. Крім того, в даних листах відсутня інформація щодо строків зберігання паперових документів, термінів передачі на зберігання паперових документі до Державного архіву України і не зазначено інформації які документи передавались до архіву в період з 01 січня 2010 року по теперішній час, з яких вбачалося б що дійсно копія такого документу не зберігалась та не передавалась до архіву.
Підсумовуючи, колегія суддів констатує, що Сертифікат відповідності №15001526 від 24 листопада 2010 року виданий Інспекцією ДБК в Одеській області відповідає вимогам ст. 75 КАС України і є достовірним доказом, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.
Аналізуючи правовідносини у справі колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом, який визначає правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів є, зокрема, Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року №3038-VI.
Статтею 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" від 20 травня 1999 року №687-XIV (далі – Закон №687-XIV) визначено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом № 3038-VI.
Статтею 1 Закону №3038-VI передбачено, що замовник – це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.
Згідно ст. 4 Закону №3038-VI об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури. Суб`єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.
Частинами 1 та 2 ст. 34 Закону №3038-VI передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після:
-          подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю – щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;
-          реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт – щодо об`єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності;
-          видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт – щодо об`єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.
Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва.
Виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом (ч.7 ст. 34 Закону №3038-VI).
Згідно ч.1, ч.7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Відповідно ч.1 ст. 38 Закону №3038-VI у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Як вбачається з матеріалів справи, причиною звернення УДБК ОМР до суду з даним позовом слугувало те, що відповідачі в установлений строк добровільно не виконали вимоги, встановлені у приписах про усунення порушення вимог містобудівного законодавства щодо одержання права на виконання будівельних робіт згідно діючого законодавства або знесення самочинно збудованого другого поверху, зупинення будівельних робіт.
Так, дослідивши зміст наведених приписів колегією суддів встановлено, що УДБК ОМР їх було прийнято з підстав здійснення відповідачами реєстрації права власності у Реєстрі прав власності на нерухоме майно із порушення Порядку реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, а саме – без відповідного документу який підтверджує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту.
Колегія суддів вважає такі дії (висновки) позивача протиправними, оскільки у відповідачів наявний документ який підтверджує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту – Сертифікат відповідності №15001526 від 24 листопада 2010 року виданий Інспекцією ДБК в Одеській області.
Так, згідно приписів п.п.2, 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року №923 (в редакції чинній на час прийняття сертифікату), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами (далі – інспекція) за формою згідно з додатком 1. від 29 грудня 2009 року.
Сертифікат відповідності – документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.
Для одержання сертифіката відповідності замовник або уповноважена ним особа подає письмову заяву згідно з додатком 2 інспекції, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт, або інспекції за місцем розташування закінченого будівництвом об`єкта, якщо проводилися будівельні роботи, на виконання яких не вимагається дозвіл, або будівельні роботи проводилися на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства.
До заяви додаються: 
-          проектна документація, затверджена в установленому законодавством порядку; 
-          акт готовності об`єкта до експлуатації, підписаний генпроектувальною та генпідрядною організаціями, субпідрядними організаціями, що здійснювали будівництво, замовником, страховою компанією (у разі,  коли об`єкт застрахований) за формою згідно з додатком 3.
Таким чином, Сертифікат відповідності є документом, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.
Колегія суддів констатує про наявність в матеріалах справи належного, допустимого та достовірного доказу – Сертифікату відповідності №15001526 від 24 листопада 2010 року, за яким Інспекція ДБК в Одеській області засвідчує відповідність закінченого будівництва об`єкта (окремого пускового комплексу): реконструкція складських приміщень за адресою м. Одеса, Миколаївська дорога, 243, загальною площею 2 968,7 кв.м., проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджує його готовність до експлуатації.
За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність доказів здійснення будівництва на об`єкті за адресою: вул. Миколаївська дорога, 234, м. Одеса, без отримання документів, що дають право на виконання таких робіт.
При цьому, колегія суддів враховує практику Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року №2040/7914/18 про те, що відповідно до положень ст. 376 ЦК України та судової практики її застосування, знесення самочинного будівництва є крайнім заходом відповідальності, який може бути застосовано до особи, що його здійснила, і лише за наявності визначених законодавством підстав, а саме: у разі порушення прав інших осіб, у випадку істотного відхилення від проекту, що порушує права інших осіб або істотного порушення будівельних норм, якщо буде встановлено неможливість проведення перебудови.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову УДБК ОМР.
Враховуючи, що судом першої інстанції неповно з`ясуванні обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, неправильно застосовані норми матеріального права, порушені норми процесуального права, колегія суддів, керуючись п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити УДБК ОМР у задоволенні позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, слід враховувати, що за змістом ст. 139 КАС України, розподілу підлягають усі здійснені документально підтверджені судові витрати.
Згідно із ч.ч.1, 6, 7, 9 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як вбачається з матеріалів справи при зверненні до суду з апеляційною скаргою апелянтом було сплачено судовий збір у розмірі 4 542 грн.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача сплачений судовий збір з УДБК ОМР у розмірі 4 542 грн.
За правилами ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Положення ст. 59 Конституції України закріплюють, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно п.4 ч.1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 грудня 2012 року №5076-VI (далі – Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пункт 9 ч.1 ст. 1 Закону №5076-VІ встановлює, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно п.6 ч.1 ст. 1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Згідно ч.ч.4, 5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Колегією суддів встановлено, що професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Мазур Н.С. на підставі договору №04/05 від 07 травня 2024 року, яким передбачено дії які може вчиняти адвокат від імені позивача по справі.
На підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 11 000 грн. адвокатом Мазур Н.С. надано:
-          Договір про надання правової (правничої) допомоги №04/05 від 07 травня 2024 року;
-          акт надання послуг №01/25/10-2024 від 25 жовтня 2024 року;
-          квитанцію 9294-4658-1287-2865 від 25 жовтня 2024 року.
Дослідивши вищевказаний акт надання послуг №01/25/10-2024 від 25 жовтня 2024 року колегією суддів встановлено, що адвокатом Мазур Н.С. надано наступний вид правничої допомоги:
-          консультацію щодо апеляційного оскарження – 1 год – 1 000 грн.;
-          опрацювання наданих клієнтом матеріалів – 5 пакетів документів – 1 500 грн.;
-          представництво в суді (подання/отримання документів) – 2 засідання – 2 000 грн.;
-          надання комплексної правової допомоги та супутні витрати на поштові відправлення кур`єром – 5 од. – 500 грн.
Клієнт підтвердив отримання вказаної правничої допомоги. Жодних претензій щодо обсягу, якості, строків надання такої допомоги та її вартість клієнт до бюро не мав.
Колегія суддів констатує, що, згідно ст. 12 КАС України, дана справа розглядалася в загальному провадженні через її складність. 
Розгляд справи було здійснено у відкритому судовому засіданні.
Надані стороною позивача докази підтверджують, що витрати на професійну правничу допомогу фактично були понесені.
Вивчивши матеріали справи, колегія суддів не встановила будь-яких клопотань з боку УДАБК ОМР, щодо незгоди з витратам на правничу допомогу адвоката або їх неспівмірністю чи зменшенням.
Відсутній також і відзив з боку відповідача на апеляційну скаргу.
Разом з тим, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання, і саме на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.
Слушно зауважити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата в додатковій постанові у справі №910/12876/19.
Також наведений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №815/1479/18, від 15 липня 2020 року у справі №640/10548/19, від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, від 18 травня 2022 року у справі №640/4035/20, від 16 червня 2022 року у справі №380/4759/21.
Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування ст.ст. 134, 139 КАС України щодо ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.
Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що: "Відповідно до ч.6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог".
Враховуючи наведені правові висновки найвищого суду в системі судоустрою України, колегія суддів вважає, що у суду апеляційної інстанції відсутні підстави, з власної ініціативи зменшувати витрати, понесені позивачем на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 317, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року скасувати.
Ухвалити у справі нове судове рішення, яким відмовити Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у задоволенні позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах якого діє Черней Юлія Юріївна про зобов`язання привести об`єкт самочинного будівництва у первинний стан.
Стягнути з рахунку бюджетних асигнувань Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (вул. Черняховського, буд.6, м. Одеса, 65009, код ЄДРПОУ 40199728) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнпокпп НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_3 ) в інтересах якого діє Черней Юлія Юріївна солідарно судовий збір у розмірі 4 542 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок дві грн.) за подачу апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції та 11 000 грн. (одинадцять тисяч грн.) за надання професійної правничої допомоги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 лютого 2025 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.