ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року	Львів	Справа № 380/17599/24 пров. № А/857/32123/24	

Восьмий  апеляційний  адміністративний  суд в складі:
головуючого судді:                                          Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,
за участю секретаря судового засідання:      Кулабухової М.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року з питань залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог, головуючий суддя – Кузан Р.І., постановлена о 15:39 год. у м. Львові, повний текст якої складено 25.11.2024 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії,-
                                                       В С Т А Н О В И В:
19 серпня 2024 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУ НП у Львівській області, в якому просив  визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Львівській області №325 о/с від 14.06.2024 року «Про особовий склад», в частині переміщення капітана поліції ОСОБА_1 (0062718) на посаду інспектора роти №3 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії (стрілецький) ГУНП, звільнивши його з посади дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП з 14.06.2024 року, встановивши посадовий оклад у розмірі 2400 грн та надбавку за спеціальні умови проходження служби в поліції в розмірі 40 відсотків; визнати протиправним та скасувати п. 23 наказу начальника Головного Управління Національної поліції у Львівській області Олександра Шляховського від 29.07.2024 року за №2925 «Про застосування дисциплінарного стягнення до окремих працівників ГУНП у Львівській області»; визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного Управління Національної поліції у Львівській області Шляховського Олександра від 09.08.2024 року за №471о/с «Про особовий склад»; поновити капітана поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Львівській області (код ЄДРПОУ: 40108833) щодо не звільнення зі служби в поліції за рапортом від 26.02.2024 року капітана поліції ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Львівській області винести наказ про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції за рапортом від 11.06.2024 року, згідно з пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
30.09.2024 року представник відповідача подав до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовної вимоги про оскарження наказу ГУНП у Львівській області від 14.06.2024 року №325 о/с в частині переміщення ОСОБА_1 на посаду інспектора роти №3 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП у Львівській області, у зв`язку із пропущенням строку звернення до адміністративного суду.
Подане клопотання обґрунтоване тим, що переміщення поліцейських відноситься до питання проходження служби в поліції, а стаття 65 Закону України «Про Національну поліцію» міститься у Розділі VII «Загальні засади проходження служби в поліції», відтак для оскарження наказу ГУНП у Львівській області від 14.06.2024 року № 325 о/с встановлюється місячний строк відповідно до ч. 5 ст.122 КАС України. Відтак позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу ГУНП у Львівській області від 14.06.2024 року № 325 о/с в частині, що стосується ОСОБА_1 , подана з пропуском процесуального строку, оскільки позивач ознайомлений з оскаржуваним наказом 25.06.2024 року, а з позовом до суду звернувся тільки 16.08.2024 року, тобто з пропуском місячного терміну.
11.10.2024 року представником позивача подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому зазначив, що лише 30.09.2024 року на адвокатський запит адвоката Бабій І.М. засобами поштового зв`язку отримано копію наказу Головного управління Національної поліції в Львівській області №325 о/с від 14.06.2024 року «Про особовий склад» щодо переміщення капітана поліції ОСОБА_1 на посаду інспектора роти №3 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП, з посади дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП, що підтверджується поштовим конвертом. Тому, строк оскарження наказу пропущений позивачем з поважних причин.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року в задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду – відмовлено; клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі – задоволено повністю; адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу ГУНП у Львівській області від 14.06.2024 року №325 о/с в частині переміщення ОСОБА_1 на посаду інспектора роти № 3 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП у Львівській області – залишено без розгляду.
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що  в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази ознайомлення позивачем з наказом ГУ НП у Львівській області №326о/с від 14.06.2024 року в частині переміщення капітана поліції ОСОБА_1 (0062718) на посаду інспектора роти №3 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно -раптової дії» (стрілецький) ГУНП, звільнивши його з посади дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП з 14 червня 2024 року, встановивши посадовий оклад у розмірі 2400 гривень та надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 40 відсотків.
В судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржену ухвалу суду незаконною та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.
Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржену ухвалу суду законною та обґрунтованою та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача у справі, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. 
Приймаючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що  позивач не обґрунтував поважності причин пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом, в частині позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу ГУНП у Львівській області від 14.06.2024 року №325 о/с «Про особовий склад» щодо переміщення ОСОБА_1 на посаду інспектора роти № 3 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП у Львівській області, а також не надав доказів поважності причин пропуску такого строку.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Положеннями ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).
Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому «повинна» необхідно тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Відповідно до ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відтак, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду не є поважними, суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду, чи, відповідно, повернути.
Так, спірним цій справі визнання протиправним та скасування наказу ГУНП у Львівській області від 14.06.2024 року №325 о/с в частині переміщення ОСОБА_1 на посаду інспектора роти № 3 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП у Львівській області.
З матеріалів справи слідує, що із вказаним наказом позивача ознайомлено за допомогою месенджера «Telegram», до якого прив`язаний номер мобільного телефону НОМЕР_1 . Вказане повідомлення переглянуте позивачем 25 червня 2024 року о 13:33 год.
Крім цього, судом встановлено, що в особовій справі позивача наявна розписка від 19.05.2022 року, в якій ОСОБА_1 повідомив підрозділ кадрового забезпечення, що в його користуванні є мобільний телефон з номером НОМЕР_1 , на якому встановлено месенджери: «WhatsApp», «Massenger» «Telegram», «Viber», а також поштова скринька vitataqq@gmail.com. У разі зміни вказаної інформації позивач зобов`язувався невідкладно повідомити безпосереднього начальника та підрозділ кадрового забезпечення.
Колегія суддів в даному випадку вважає вірним посилання суду попередньої інстанції на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 року у справі №916/3027/21, відповідно до яких суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування), як доказ у справі, лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст.
Так в матеріалах справи наявний скриншот переписки з месенджера «Telegram» позивача та старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , з якого можна встановити, що 25 червня 2024 року о 13 год. 33 хв. останнім було ознайомлено капітана поліції ОСОБА_1 з наказом про його переміщення на посаду інспектора роти № 3 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП.
При цьому, з вказаної переписки також видно, що позивач сам попросив його скинути йому спірний наказ про переміщення.
Як уже зазначалося судом раніше,  строк звернення до суду обчислюється не тільки з моменту коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, також встановленню підлягає момент, коли особа повинна була дізнатися про вказані обставини.
Таким чином, про порушення своїх прав, свобод чи інтересів позивач 25 червня 2024 року, коли його ознайомлено з наказом ГУНП у Львівській області № 325 о/с від 14.06.2024 за допомогою месенджера «Telegram», а позовна заява позивачем подана до суду 19.08.2024 року, тобто з пропуском місячного строку з дня його ознайомлення з наказом.
Апеляційний суд зауважує, що підстави пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання, заяви (скарги).
Отже, лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права звернення із позовом у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.
Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.
Позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.
Позивачем не наводиться жодних причин, що перешкоджали звернутись до суду в межах строк, визначеного законом.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський Суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Враховуючи те, що поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з позовом позивачем не зазначено та в ході судового розгляду справи таких не встановлено, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду попередньої інстанції про необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 123 КАС України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
                                                   П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року з питань залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог у справі №380/17599/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Повний текст постанови складено 23.01.2025 року.