ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2025 р. 	Справа № 520/15898/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2024 (головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І.) по справі № 520/15898/24
за позовом      фізичної особи-підприємця   ОСОБА_1  
до       Головного управління ДПС у Харківській області  
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Харківській області № 00/7828/24-03 від 11.04.2023 про виключення з Реєстру платників єдиного податку, прийняте щодо ФОП ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ГУ ДПС у Харківській області поновити статус платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з моменту його анулювання.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 позов задоволено.
25.10.2024 позивач подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просила стягнути з ГУ ДПС у Харківській області витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.
Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2024  заяву задоволено частково.
Стягнуто з ГУ ДПС у Харківській області на користь ФОП ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000,00 грн.
В іншій частині заяву залишено без задоволення.
Головне управління ДПС у Харківській області (далі відповідач), не погоджуючись із додатковим рішенням суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні заяви відмовити.
В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що стягнута з відповідача сума витрат на правничу допомогу є завищеною, не співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
Вказує, що консультація з приводу судової справи з вивченням документів, вартість яких окремо включена до акту виконаних робіт, не є самостійною юридичною послугою, а входить до процесу підготовки та подання до суду позовної заяви. Що стосується послуг зі складення позовної заяви вартістю 6 000,00 грн, зауважує що її складення не вимагало великого обсягу аналітичної й технічної роботи та витраченого часу; позовна заява практично складається із викладення фактичних обставин справи та цитування нормативно-правових актів, незначна за обсягом, що з огляду на заявлену до стягнення суму за її підготовку свідчить про завищення розміру правової допомоги в цій частині.
Крім того, в акті здачі – прийняття виконаних робіт наявна послуга зі складання відповіді на відзив, вартість якої складає 6 000,00 грн, проте такий документ відсутній в матеріалах справи.
Звертає увагу, що представником позивача надано суду відомості з ордерної книжки на підтвердження повноважень представництва ФОП ОСОБА_1 , що не відповідає типовій формі ордеру, затвердженому Радою адвокатів України
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягаючи на законності та обґрунтованості додаткового рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши додаткове рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з принципів обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на його користь 4 000,00 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За частиною 3 ст. 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів частин 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, ч. 7 ст. 139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Виходячи з положень ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18.
Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження понесених витрат позивач надав суду: договір про надання правової допомоги №01/05-3419412483 від 01.05.2024, рахунок на оплату №1 від 24.06.2024, акт здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 24.06.2024, квитанцію №1 від 24.06.2024, ордер, довіреність (а.с. 58-69).
Судом встановлено, що представництво інтересів ФОП ОСОБА_1 здійснювалося Адвокатом Маширом В.О. на підставі договору надання правової допомоги № 01/05-3419412483 від 01.05.2024 (а.с. 61-63).
Пунктом 3.1 Договору передбачено, що виплати за цим договором складаються з суми гонорару, що виплачується клієнтом адвокату.
Згідно п. 3.2 Договору за надання правової допомоги клієнт виплачує адвокату гонорар, загальна сума якого визначається відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт, підписаного уповноваженими представниками сторін або рахунку, виставленого адвокатом для оплати погодинної роботи згідно із тарифами, погодженими сторонами.
Факт надання правової допомоги, а також її оплати засвідчується актом прийому-передачі виконаних робіт, який підписується сторонами (п. 3.3. Договору).
Відповідно до п. 3.4 Договору сторони погодили погодинну форму оплати правової допомоги на рівні 2 000,00 грн за одну годину роботи адвоката.  
Адвокатом в межах договору надано позивачу наступні послуги з правової допомоги на загальну суму 15 000,00 грн:
- складання позовної заяви – 3 год – 6 000,00 грн;
- складання та направлення до ГУ ДПС у Харківській області адвокатського запиту про витребування додаткових доказів – 1 год – 2 000,00 грн;
- складання відповіді на відзив – 3 год - 6 000,00 грн;
- усне консультування клієнта з підготовки документів, підготовки правової позиції, правових питань, ризиків, плану дій по справі щодо оскарження рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку від 11.04.2023 – 1 год – 1 000,00 грн, що підтверджується актом здачі – прийняття виконаних робіт № 1 від 24.06.2024 (а.с. 59). 
Позивачем сплачено адвокату кошти у загальній сумі 15 000 грн, що підтверджується квитанцією від 24.06.2024 (а.с. 64).
Так, позивач просила суд відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн., проте судом першої інстанції заява задоволена частково та стягнуто на користь позивача 4 000 грн. виходячи з критеріїв співмірності, обґрунтованості та доцільності таких витрат.
Суд першої інстанції, враховуючи складність справи, кількість затраченого часу для підготовки процесуальних документів адвокатом, критерії співрозмірності, дійшов до висновку про необхідність зменшення заявленої до відшкодування суми витрат.
Колегія суддів зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.08.2022 у справі № 640/14930/20.
З оскаржуваного рішення слідує, що наведене вище враховано судом першої інстанції та прийнято обґрунтоване рішення про часткове задоволення клопотання позивача та стягнення 4 000,00 грн. витрат на правову допомогу.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про безпідставне включення до акту прийняття виконаних робіт послуг зі складання відповіді на відзив, яка відсутня у матеріалах справи, виокремлення усних консультацій з приводу судової справи з вивченням документів, які не є самостійними юридичними послугами, а входять до процесу підготовки та подання до суду позовної заяви, завищення витрат за послуги складення позовної заяви з огляду на те, що позовна заява практично складається із викладення фактичних обставин справи та цитування нормативно-правових актів, незначна за обсягом.
Водночас, колегія суддів зазначає, що вказані обставини враховані судом першої інстанції під час вирішення питання щодо стягнення витрат на правову допомогу та зменшено заявлену позивачем суму з 15 000,00 грн до 4 000,00 грн.
Щодо доводів апелянта про невідповідність форми ордеру, затвердженому Радою адвокатів України.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження повноважень представника позивача - адвоката Машира В.О., останнім надано копію ордеру серії ХВ № 000024 від 01.05.2024 та довіреність від 25.06.2024 (а.с. 58, 65).
Згідно ч. 4 ст. 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:
1) довіреністю;
2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";
3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".
Згідно з ч. 2  ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
Відповідно до п.п. 1, 3 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 (далі – Положення № 41), положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги встановлює єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань/адвокатських бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордерів.
В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України (зразок в Додатку 1).
У свою чергу п.п. 5, 6, 7 Положення № 41 ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Бланки ордерів, згідно затвердженої типової форми, генеруються у відповідному розділі «Особистого кабінету адвоката» на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України www.unba.org.ua слідуючи командам системи.
Облік згенерованих ордерів здійснюється автоматично системою управління електронної бази даних Єдиного реєстру адвокатів України. Історія генерування ордерів відображається у відповідному розділі «Особистого кабінету адвоката» на офіційному веб-сайті НААУ та у адміністративній частині електронної бази даних ЄРАУ.
Колегія суддів зазначає, що дійсно наданий представником позивача ордер не відповідає типовій формі ордеру, затвердженого Положенням № 41.
Водночас, матеріали справи містять довіреність від 25.06.2024, якою уповноважено Машира В.О. представляти інтереси ОСОБА_1 в судах України з усіма правами, які надано законом стороні по справі, яка згідно ч. 4 ст. 59 КАС України є належним доказом на підтвердження повноважень адвоката.
Крім того, позивачем надано договір про надання правової допомоги від 01.05.2024, який станом на надання адвокатом послуг був чинним, що підтверджує надання останнім послуг ФОП ОСОБА_1 з написання позову та складання адвокатського запиту.
Враховуючи наведене, наявність ордеру складеного не за формою, встановленою Радою адвокатів України за наявності інших доказів на підтвердження представництва позивача в суді не є підставою для відмови у стягненні витрат на правову допомогу.
Інших обґрунтувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо співмірності погоджених до відшкодування судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт апеляційна скарга не містить, так само як і не містить розрахунку суми витрат, які, за позицією відповідача, є належними до відшкодування, а зводяться фактично до цитування норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини. Суд апеляційної інстанції таких обставин також не встановив.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
Додаткове рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2024 по справі № 520/15898/24 в частині задоволення заяви про ухвалення додаткового судового рішення - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Л.В. Мельнікова    А.О. Бегунц