ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
"11" березня 2025 р.                               Справа№910/10296/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Демидової А.М. 
          Ходаківської І.П. 

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 11.03.2025
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Буртех-Сервіс»
на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2024 
у справі №910/10296/24 (суддя Андреїшина І.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Буртех-Сервіс» 
до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Український науково-дослідний інститут природних газів
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Акціонерне товариство «Комінбанк» 
про стягнення 509 648,40 грн
          
ВСТАНОВИВ:

          Товариство з обмеженою відповідальністю «Буртех-Сервіс» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до  Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Український науково-дослідний інститут природних газів (далі по тексту - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Акціонерне товариство «Комінбанк», за яким просив Господарський суд міста Києва стягнути з відповідача на користь позивача 509  648, 40 грн безпідставно отриманих грошових коштів за банківською гарантією.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що Акціонерним товариством «Комінбанк» (гарантом) у повному обсязі була сплачена відповідачеві банківська гарантія №G10115/21 від 04.11.2021 у розмірі 509 648,40 грн, хоча вина позивача у порушенні зобов?язання за Договором поставки №НДІ-193/09т-21 від 05.11.2021, забезпеченого гарантією, відсутня. Позивач вважає, що гарантійний випадок не наступив, а отже, сума банківської гарантії знаходиться у відповідача за відсутності правової підстави для її отримання, тобто, безпідставно.
Господарський суд міста Києва рішенням від 06.11.2024 у справі №910/10296/24 у задоволенні позову відмовив повністю.  
Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку про не обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, оскільки, кошти отримані бенефіціаром, були отримані у зв`язку з наявністю гарантійного випадку - за наявного факту порушення принципалом основного зобов`язання за договором. Суд дійшов висновку, що всупереч доводам позивача щодо неможливості здійснення ним діяльності у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, позивачем було виконано поставку товару на суму 2 176 548,60 грн за видатковою накладною №50 від 25.10.2022, видатковою накладною №53 від 25.11.2022, видатковою накладною №1 від 16.01.2023, видатковою накладною №11 від 29.06.2023, а також виконано поставку товару на суму 2 820 538,00 грн за видатковою накладною №10 від 14.02.2022, видатковою накладною №1 від 16.01.2023, видатковою накладною №4 від 17.03.2023, видатковою накладною №11 від 29.06.2023, що свідчить про можливість у позивача попри наявність обставин непереборної сили (форс-мажору) здійснювати свою діяльність.
На думку суду першої інстанції, видаткові накладні №10 від 14.02.2022, №50 від 25.10.2022, №53 від 25.11.2022, №1 від 16.01.2023, №4 від 17.03.2023, №11 від 29.06.2023 є доказом порушення виконання принципалом основного зобов`язання.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Буртех-Сервіс»     звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2024 у справі №910/10296/24 та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги позивач посилається на помилковість висновків суду першої інстанції щодо неналежного виконання позивачем умов Договору, оскільки згідно пункту 6 Специфікації №1 до Договору виробником товару є Приватне ППФ «Унікум» та основне виробництво товару знаходилось на території міста Мелітополь, Запорізької області, яке з 25.02.2022 було окуповане збройними силами російської операції та залишається окупованим на поточну дату; позивач завчасно звернувся до Херсонської ТПП за отриманням Сертифікату №6500-23-3563 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили); позивачем надано належне документальне підтвердження дії форс-мажору у відповідності до встановлених договором умов та діючого законодавства України; після отримання Сертифікату №6500-23-3563 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) позивач відразу на протязі 7-денного строку повідомив відповідача про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливлюють подальше виконання зобов?язань за вказаним Договором щодо поставки Товару; позивач вживав усі необхідні заходи щодо врегулювання даного питання, що підтверджується листами про пролонгацію Договору поставки №НДІ-193/09т-21 ящиків для зберігання керну в кількості 12 417 шт. в асортименті, зазначеному у Специфікації №1 від 05.11.2021; позивачем надано до суду докази існування форс-мажорних обставин, які продовжуються уже більше ніж 60 днів поспіль;   договір поставки укладено до введення в Україні воєнного стану, тобто обставини форс-мажору, на які посилається позивач, не існували на час його укладення, тому позивач не міг передбачити обставини, що зумовили неможливість виконання в повному обсязі зобов?язань за договором поставки; позивачем вживалися можливі дії для досудового врегулювання спору, 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Буртех-Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі №910/10296/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 05.12.2024 витребував з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10296/24. Відклав розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Буртех-Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі №910/10296/24. 
Матеріали справи №910/10296/24 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 23.12.2024.
Головуючий суддя     -     Владимиренко     С.В., судді Демидова А.М. та Ходаківська І.П. з 23.12.2024 по 05.01.2025 перебували у відпустках.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 06.01.2025 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Буртех-Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі №910/10296/24; розгляд апеляційної скарги призначив на 25.02.2025 о 12 год. 45 хв.          
27.01.2025 відповідачем сформовано та подано через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу позивача, за яким відповідач просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі №910/10296/24 залишити без змін.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що оскільки відповідач звернувся до гаранта з вимогою в межах строку дії гарантії та у вимозі зазначена суть порушення зобов`язання принципалом, то вказана вимога була правомірно задоволена гарантом.
Відповідач зазначає, що строки виконання договірних зобов`язань неодноразово продовжувались, позивач не ініціював зміни в договір щодо зміни виробника товару через неможливість останнім виконати зобов`язання.
Позивачем виконано поставку Товару на суму 2 176 548,60 грн, а також виконано поставку Товару на суму 2 820 538,00 грн з порушенням строків встановлених Договором, що свідчить про відсутність у нього обставин непереборної сили (форс-мажору), оскільки непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (пункт 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20). На думку відповідача, сертифікат Херсонської торгово-промислової палати №6500-23-3563 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 14.08.2023 також є неналежним доказом неможливості виконання зобов`язання на суму 5 195 881,80 грн, оскільки засвідчує неможливість виконання зобов`язання, строк виконання якого ще не сплинув (Договором встановлено, що інші 50 % Товару мають бути поставлені до 31.08.2023, в той час як сертифікат датований 14.08.2023.
Позивач та третя особа своїх представників в судове засідання призначене на 25.02.2025 не направили, про причини неявки суд не повідомили.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 25.02.2025 продовжив строк розгляду справи №910/10296/24. Відклав розгляд справи №910/10296/24 на 11.03.2025 о 13 год. 45 хв.
Представник позивача у судове засідання 11.03.2025 не прибув, причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом доставлення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 до його електронного кабінету.
Представник відповідача у судовому засіданні 11.03.2025 заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2024 у справі №910/10296/24 залишити без змін.
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
05.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Буртех-Сервіс» (далі - постачальник, позивач) та Акціонерним товариством «Укргазвидобування» (далі - покупець, відповідач) в особі філії Український науково-дослідний інститут природних газів був підписаний договір поставки № НДІ-193/09т-21 ящиків для зберігання керну в кількості 12     417 шт. в асортименті, зазначеному у специфікації № 1 від 05.11.2021.
Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації, що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.
Пунктом 1 специфікації №1 від 05.11.2021 до договору була встановлена загальна вартість товару, що поставляється по цій специфікації і складає 10 192 968 гривень, у тому числі ПДВ 1 698 828 грн, в свою чергу пунктом 3 цієї ж специфікації було встановлено строк поставки товару, а саме 50% протягом 60 календарних днів з дати укладання договору, 50% протягом 120 календарних днів з дати укладання договору, згідно з графіком поставки, що є додатком № 3 до договору, але не пізніше 30.06.2022.
Згідно з п.1.2. договору найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна договору вказується у специфікації, яка є додатком №1 до договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки товару визначається графіком поставки товару, який є додатком №3 до договору та є його невід`ємною частиною.
Пунктом 2.1. договору закріплено, що постачальник повинен поставити покупцю товар, передбачений цим договором, якість якого відповідає сертифікатам якості або паспортам виробника, держстандартам, технічним або іншим умовам, які пред`являються до товару даного виду та підтверджуються відповідними документами.
Відповідно до п. 3.1. договору ціна цього договору вказується в специфікації в гривнях з урахуванням ПДВ (застосовується якщо постачальник є резидентом, платником ПДВ) або в іноземній валюті без урахування ПДВ (застосовується, якщо постачальник не є резидентом України).
Пунктом 4.1. договору зазначено, що розрахунки проводяться шляхом: оплати покупцем після пред`явлення постачальником рахунку на оплату (інвойсу) та підписаного сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної, шляхом перерахування на рахунок постачальника, на умовах зазначених у специфікації цього договору.
Згідно з п 5.1. договору строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації до цього договору.
Пунктом 5.2. договору погоджено, що датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару, форма якого наведена в додатку №4 до цього договору, який є його невід`ємною частиною (застосовується, якщо постачальник не є резидентом України) або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання- передачі товару або видаткової накладної (при наявності двух дат, датою підписання акту приймання-передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем).
Відповідно до п.5.9. договору передача та отримання товару проводиться шляхом підписання уповноваженими представниками сторін акту/актів приймання-передачі товару або видаткової/видаткових накладної/накладних. У випадку виявлення недоліків товару або товаросупровідної документації, покупець має право не підписувати акт/акти приймання-передачі товару або видаткову/видаткові накладну/накладні до усунення виявлених недоліків, а постачальник зобов`язаний усунути недоліки та оплатити документально-підтверджені витрати, спричинені такими недоліками.
Згідно з п.6.1.1. договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.
Відповідно до п.8.1. договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).
Пунктом 8.2. договору передбачено, що сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.
Згідно з п.8.3. договору доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Товарно-промисловою палатою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин. У випадку, якщо постачальник надає документи, що є доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії, видані іншим уповноваженим органом, ніж Торгово-промислова палата України, постачальник зобов`язаний надати документи, що підтверджують повноваження такого органу.
Пунктом 8.4. договору погоджено, що у разі коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 60 днів, кожна із сторін має право розірвати цей договір шляхом направлення повідомлення (цінним листом з описом вкладення) про відмову від договору в односторонньому порядку з наданням документу, виданого Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин, яким засвідчується існування обставин непереборної сили та те, що такі обставини тривають більше ніж 60 днів поспіль. В такому випадку договір припиняє свою дію з дати зазначеної у повідомленні про відмову від договору, але не раніше дати отримання повідомлення.
Пунктом 10.1. договору закріплено, (в редакції додаткової угоди від 09.12.2022 №2 до Договору поставки від 05.11.2021 №НПІ193/09-т-21) що договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2 цього договору, та діє до 30.09.2023 
Відповідно до пп. 2 п. 10.2. договору вимоги забезпечення виконання зобов`язання по договору постачальником: забезпечення виконання зобов`язань по договору здійснюється до укладення договору в один із способів: надання банківської гарантії або стендбай акредитиву виконання зобов`язань по договору. Банківська гарантія або стендбай акредитив повинна/ен відповідати вимогам, вказаній у типовій формі банківської гарантії/ стендбай акредитиву виконання зобов`язань постачальником за договором, яка є додатком № 6 до договору, та її/його сума повинна бути не менше 5 % від загальної вартості (ціни) договору.
Згідно з п. 4 специфікації №1 від 05.11.2021 оплата за поставлений товар здійснюється протягом 30 календарних днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної.
20.07.2022 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору поставки №НДІ-193/09т-21 від 05.11.2021, якою були внесені зміни до пункту 10.1 Договору, пункту 3 Додатку №1 до договору «Специфікація №1» та Додатку №3 до Договору «Графік поставки Товару».
09.12.2022 сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору поставки №НДІ-193/09т-21 від 05.11.2021, якою були внесені зміни до пункту 10.1 Договору та пункту 3 Додатку №1 до договору «Специфікація №1» та Додатку №3 до Договору «Графік поставки Товару».
Внесені зміни викладено в такій редакції:
Пункт 10.1 Договору - «Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2. цього договору і діє до 30.09.2023 року».
Пункт 3 Додатку №1 до договору «Специфікація №1» - «Строк поставки товару: 50 % протягом 60   календарних днів з дати укладення договору, 50 % до 31.08.2023, згідно графіку поставки, що є додатком № 3 до договору».
Додаток №3 до Договору «Графік поставки Товару» викладено в наступній редакції:
- товар - ящик для зберігання 1 м керну 080,0 мм у кількості 6  208 шт. поставляється у строк протягом 60 календарних днів з дати укладання договору (дострокова поставка дозволена), у пункт приймання товару: м. Харків, пр. Гагаріна , 127, філія УкрНДІгаз або м. Харків, вул. Драгомирівська, 3, ГУ «Укргазпромгеофізика», центральний склад (визначається перед постачанням ящиків замовнику);
- товар - ящик для зберігання 1 м керну 0101,4 мм у кількості 2 000 шт поставляється у строк до 31.08.2023 (дострокова поставка дозволена), у пункт приймання товару: м. Харків, пр. Гагаріна , 127, філія УкрНДІгаз або м. Харків, вул. Драгомирівська; 3, ГУ «Укргазпромгеофізика», центральний склад (визначається перед постачанням ящиків замовнику);
- товар - ящик для зберігання 1 м керну 080,0 мм у кількості 3 207 шт поставляється у строк до 31.08.2023 (дострокова поставка дозволена), у пункт приймання товару: м. Харків, пр. Гагаріна , 127, філія УкрНДІгаз або м. Харків, вул. Драгомирівська, 3, ГУ «Укргазпромгеофізика», центральний склад (визначається перед постачанням ящиків замовнику);
- товар - ящик для зберігання 1 м керну 067,0 мм у кількості 1 002 шт поставляється у строк до 31.08.2023 (дострокова поставка дозволена), у пункт приймання товару: м. Харків, пр. Гагаріна, 127, філія УкрНДІгаз або м. Харків, вул. Драгомирівська, 3, ГУ «Укргазпромгеофізика», центральний склад (визначається перед постачанням ящиків замовнику).
Інші умови договору, що не були змінні додатковою угодою №2 від 09.12.2022, залишилися незмінними.
На виконання п. 10.2. договору Aкціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» (далі - третя особа, АТ «Комінбанк»), за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Буртех-Сервіс» від 04.11.2021, було надано банківську гарантію №G10115/21 від 04.11.2021 бенефіціару - Акціонерному товариству «Укргазвидобування» у сумі 509 648,40 грн, строком дії з дати видачі до 11.11.2022 включно.
Договором про внесення змін №1 від 30.06.2022 до договору № G10115/21 про надання банківської гарантії від 04.11.2021 було збільшено строк дії наданої Aкціонерному товариству «Укргазвидобування» банківської гарантії № G10115/21 до 12.04.2023.
Листом від 30.11.2022 (зміна №2 до банківської гарантії №G10115/21 від 04.11.2021) Акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк» повідомило, що на підставі клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Буртех-Сервіс» банк продовжує термін дії гарантії до 20.01.2024.
Договором про внесення змін №3 від 30.11.2023 до договору про надання гарантії № G10115/21 від 04.11.2021 було внесено зміни до договору гарантії, а саме п. 5.3. договору гарантії викладено у наступній редакції:
«п.5.3. Гарант на вимогу бенефіціара виплачує кошти за гарантією (п.1.1 цього договору), у розмірі 509 648,40 гривень, а принципал зобов`язується повністю відшкодувати гаранту такі виплати та усі пов`язані з цим витрати гаранта, у валюті гарантії в термін до 31 березня 2024 року, згідно наступного графіку: до 31.12.2023 (включно) - 50 000,00 грн; до 31.01.2024 (включно) - 50 000,00 грн; до 29.02.2024 - (включно) - 50 000,00 грн; до 31.03.2024 (включно) - 359 648,40 грн».
24.11.2023 позивачу надійшла вимога Акціонерного товариства «Комінбанк» за вих. №05.3.2/6951, згідно з якою банк повідомив, що 23.11.2023 від Акціонерного товариства «Укргазвидобування» надійшло повідомлення у системі SWIFT у форматі 759 №GRN/23/572/OR від 23.11.2023 щодо перерахування йому коштів згідно банківської гарантії №G10115/21 від 04.11.2021 на суму 509     648,40 грн. Як підставу для пред`явлення бенефіціаром вимог до банку вказано «Принципал не виконав зобов`язання в частині поставки товару у повному обсязі та у встановлені строки, відповідно до пункту 5.1 та 6.3.1 Договору (зі змінами), Специфікації №1 (додаток №1 до Договору) та Графіку поставки товару (Додаток №3 до договору), що є невід`ємними частинами Договору. Строк поставки товару - до 31.08.2023».
Вимога була задоволена третьою особою, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 700457 від 30.11.2023 на суму 509 648,40 грн.
Позивачем було сплачено на користь Aкціонерного товариства «Комінбанк» суму гарантії у розмірі 509 648,40 грн за банківською гарантією №G10115/21 від 04.11.2021, що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи копіями платіжних інструкцій кредитового переказу коштів №207 від 29.12.2023 на суму 50 000, 00 грн, №4368 від 05.02.2024 на суму 50 000, 00 грн, №4489 від 29.02.2024 на суму 50 000, 00 грн та №302072 від 16.07.2024 на суму 359 648,40 грн.
Статтею 509 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України). 
Згідно із статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Відповідно до частини 1 статті 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
У статті 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. 
Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування (частини 1, 3 статті 179 ГК України). 
Відповідно до положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Згідно з частинами 1, 6 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
За приписами частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом першої  інстанції встановлено, що позивачем не виконано зобов`язань за договором, оскільки позивачем не поставлено товар за договором у встановлений специфікацією строк.
Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України  особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Позивач зазначає, що з об?єктивних причин не міг виконати у повному обсязі обов?язок з поставки товару, на підтвердження чого надав суду Сертифікат №6500-23-3563 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Херсонської ТПП від 14.08.2023 №27.01-01/12-135.
Сертифікатом №6500-23-3563 Херсонської ТПП від 14.08.2023 №27.01-01/12-135, засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) введення воєнного стану в Україні, військова агресія російської федерації проти України, тимчасова окупація, оточення (блокування), введення бойових дій на території Мелітопольської міської територіальної громади Мелітопольського району
Запорізької області та Харківської міської територіальної громади Харківського району Харківської області. Також зазначеним сертифікатом засвідчено Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Буртех-Сервіс», що існування форс-мажорних обставин унеможливило виконати зобов`язання поставити товар, зазначений у специфікаціях, що додані до договору та є його невід`ємними частинами, а саме ящики для керну: 1м 101, 4мм, 1 м 80мм, 1м 67 мм, загальною кількістю 12  417 шт., виробник товару : Приватне Підприємство Фірма «Унікум» у термін з 25.02.2022 за договором поставки «НДІ-193/09Т-21 від 05.11.2021.
В сертифікаті зазначено, що дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) станом на 14.08.2023 тривають.
Згідно з частиною 2 статті 218 ГК України  учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність,  якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.  Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Статтею 141  Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" передбачено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.  Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни,  збройний конфлікт  або серйозна погроза такого конфлікту,  включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація,  військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади,  вторгнення,  блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.
Ознаками  форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі  учасників  цивільних (господарських) відносин;  мають  надзвичайний  характер; є невідворотними;  унеможливлюють  виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності.  Тобто  ознаками  форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а  також  непередбачуваність  (див. пункт  6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16).
Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (аналогічний висновок викладено в пункті 38 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20).
Разом з тим форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (схожий правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 30.11.2021 у справі №913/785/17, від 25.01.2022 в справі №904/3886/21, від 30.05.2022 у справі №922/2475/21, від 31.08.2022 у справі №910/15264/21).
При цьому в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 зазначено, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
З матеріалів справи вбачається, що листом від 18.08.2023 №18/08 позивачем направлено повідомлення щодо розірвання договору, оскільки станом на день направлення цього листа не отримало від відповідача відповіді щодо пролонгації договору, а у зв`язку з окупацією території де знаходиться основне виробництво товару Товариство не має можливості найближчим часом поставити залишок Товару. На підтвердження неможливості виконати зобов`язання по договору в частині поставки товару позивачем додано сертифікат №6500-23-3563 Херсонської ТПП від 14.08.2023 № 27.01-01/12-135.
Відповідач листом від 21.08.2023 №384 надав відповідь, що не погоджує зміну (збільшення) строків поставки товару.
30.08.2023 листом №403 відповідач за результатами розгляду отриманого 21.08.2023 листа-повідомлення позивача №18/08 від 18.08.2023 щодо розірвання в односторонньому порядку договору поставки №НДІ-193/09т-21 від 05.11.2021 повідомив позивача про відсутність підстав про розірвання вказаного договору в односторонньому порядку на підставі п. 8.4 договору та наполягав на його виконанні у найкоротші терміни.
У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.
Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності. Тобто ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16).
У постанові Верховного Суду від 16.05.2024 у справі №913/308/23 сформульовано такі загальні правові висновки у правовідносинах, пов`язаних зі встановленням наявності/відсутності форс-мажорних обставин: 1) неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин; 2) перед тим як з`ясовувати правову природу обставин, які перешкодили належному виконанню договору, та їх правових наслідків, суди повинні з`ясувати право сторони посилатися на наявність форс-мажорних обставин; 3) форс-мажор не звільняє сторони договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.
На переконання суду апеляційної інстанції, сторонами умовами розділу VII Договору передбачено наслідки невиконання чи прострочення виконання зобов`язань, а саме встановлені господарські санкції.
Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені статтею 617 ЦК України та статті 218 ГК України, не підлягають застосуванню до  вимоги забезпечення  виконання зобов`язань по договору.
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник має право вимагати від переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією або в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі.
Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Згідно із частиною 1 статті 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.
Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору - бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантій у разі невиконання чи неналежного виконання боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Згідно зі  статтею 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Статтею 562 ЦК України встановлено, що зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Відповідно до частини 1 статті 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.
Статтею 564 ЦК України визначено, що після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами.
Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.
Згідно із частиною 1 статті 569 ЦК України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.
Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, відповідно до пункту 9 частини 3 розділу І якого гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку.
Отже, основною із функцій гарантій, зокрема і банківської гарантії, є забезпечувальна функція, яка полягає в тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання зобов`язань принципала перед бенефіціаром. Забезпечувальна функція банківської гарантії виявляється у відносинах між бенефіціаром та принципалом, а не між бенефіціаром та гарантом. Натомість у відносинах між бенефіціаром та гарантом виникає окреме грошове зобов`язання, незалежне від зобов`язання за участю бенефіціара та принципала. Тому гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії. Втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал грошове зобов`язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов`язання виконанням, гарант не вправі.
У постанові від 17.05.2024 у справі №910/17772/20 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала, що законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплату грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією.
У постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20 Верховний Суд зазначив, що з огляду на аналіз міжнародних актів, що регулюють правовий обіг гарантій, Об`єднана палата відзначає самостійність зобов`язання з гарантії, тобто, не пов`язаність такого зобов`язання з основним зобов`язанням.
Коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.04.2024 у справі №183/5849/23.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами позивача, що у відповідача були відсутні підстави для звернення до Банку із вимогою про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії через порушення позивачем умов Договору.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (частина 3 статті 1212 ЦК України). 
Основна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок меж збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, від 04.05.2022 у справі №903/359/21, від 05.10.2022 у справі №904/4046/20).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18, від 16.09.2022 у справі №913/703/20).
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17). 
Отже, тлумачення статті 1212 ЦК України свідчить про необхідність встановлення обставини, які в сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи, відсутність для цього підстав. 
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Кошти отримані бенефіціаром, були отримані у зв`язку з наявністю гарантійного випадку - за наявного факту порушення принципалом основного зобов`язання за договором. 
Більше того, за загальним правилом, коли основне зобов`язання на дату звернення бенефіціара до гаранта було невиконаним, тобто, не припинене виконання та не є недійсним, суд не може застосовувати ст. 1212 ЦК України та стягувати кошти, оскільки вказана сума була сплачена за наявності належної правової підстави.
За таких обставин доводи позивача про наявність підстав для стягнення суми у розмірі 509648,40 грн з відповідача на користь позивача як неправомірно отримані грошові кошти за банківською гарантією, сплачені позивачем банку-гаранту на виконання вимоги відповідача щодо виконання гарантійних зобов`язань відповідно до банківської гарантії № G10115/21 від 04.11.2021, яка видана на підставі договору про надання гарантії №G10115/21 від 04.11.2021, не знайшли свого підтвердження, з огляду на що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про необґрунтованість позовних вимог «Виробниче об`єднання «Буртех-Сервіс».
Згідно із частинами 4, 5 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно статей  76,  77 ГПК України  належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
          За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.  
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
У справі "Салов проти України" від 06.09.2005 ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі "Hirvisaari v. Finland"). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі "Ruiz Torija v. Spain").
          ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.
Відповідно до  статті 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі №910/10296/24 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.
Згідно    статті 129 ГПК України    судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивача).
Керуючись статтями     129,    269,    270,    275,    276,    281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу    Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Буртех-Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі №910/10296/24 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі №910/10296/24 залишити без змін.
3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Буртех-Сервіс».
4. Матеріали справи №910/10296/24 повернути до Господарського суду міста Києва.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.
          Повна постанова складена та підписана суддями 12.03.2025.

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                А.М. Демидова

                                                                                І.П. Ходаківська