УХВАЛА
 
13 березня 2025 року
м. Київ
справа № 761/14350/24
провадження № 61-888ск25
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Червинської М. Є. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа -Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно та визнання права користування квартирою,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_1 та визнати право користування зазначеною квартирою.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року, позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 26 грудня 1996 року.
В позові ОСОБА_1 про визнання права користування квартирою відмовлено.
17 січня 2024 року засобами поштового зв`язку  ОСОБА_1  звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року, повний текст якого складено 
23 грудня 2024 року. 
Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме запропоновано заявнику сплатити судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та надати касаційну скаргу у новій редакції з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
26 лютого 2025 року  ОСОБА_1  надіслала до суду заяву про усунення недоліків разом з квитанцією про сплату судового збору в розмірі  2 422,40 грнта вважає, що нею усунуто недоліки касаційної скарги. 
Проаналізувавши надані на усунення недоліків матеріали на відповідність вимогам частини другої статті 392 ЦПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що недоліки касаційної скарги заявником не усунуто.  
В заяві про усунення недоліків, яка надійшла на виконання вимог ухвали суду,  ОСОБА_1  не зазначає підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, жодного обґрунтування виключних підстав касаційного оскарження заява про усунення недоліків не містить. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;  2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, який висновок відсутній, з відповідним обґрунтуванням неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Обов`язковою умовою касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України) є обґрунтованість підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
Аналіз змісту касаційної скарги свідчить про незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, зі змістом оскаржених судових рішень, проте заявник не зазначає виключні підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Отже, ОСОБА_1 не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 06 лютого 2025 року.
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Враховуючи те, що ОСОБА_1 не усунула недоліки касаційної скарги та не виконала вимоги процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо її форми та змісту, така скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року повернути заявнику.
Копію ухвали надіслати учасникам справи, а додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                       М. Є. Червинська