ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" лютого 2025 р.                                                                  Справа №914/2167/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді                                                                                Бонк Т.Б.
Суддів                                                                                          Бойко С.М.,
                                                                                                    Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Шатан Т.О.,
представники сторін: не з`явились,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест» б/н від 26.11.2024 (вх. суду від 26.11.2024 № 01-05/3442/24)
на рішення Господарського суду Львівської області від 11.11.2024 (суддя Коссак С.М.) 
у справі № 914/2167/24
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-Рівне», м. Рівне
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест», с. Бердихів, Львівська обл.
про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог позовної заяви і рішень судів попередніх інстанцій:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Агротрейд-Рівне” звернулось до Господарського суду Львівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю “Явір-Інвест” про стягнення 402 888,32 гривень заборгованості за договором поставки.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що, на виконання умов договору, здійснив відповідачу поставку сої в кількості 253,37 т., загальною вартістю 4  732  888,32 грн, однак відповідач оплатив за поставлений товар частково – в розмірі 4  330  000 гривень.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.11.2024 позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Явір-Інвест” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Агротрейд-Рівне” 402 888,32грн. основного боргу та 4834,66грн. судового збору.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору, Товариство з обмеженою відповідальністю “Агротрейд-Рівне” поставило відповідачу товар на загальну суму 4  732 888,32 грн. відповідно до наявних у матеріалах справи видаткових накладних, які підписані та скріплені печатками обох юридичних осіб. Товариством з обмеженою відповідальністю “Явір-Інвест” проведено часткову оплату поставленого товару в розмірі 4 330 000,00 грн., оплату якої представник відповідача у поданому відзиві не заперечує, відтак суд першої інстанції вказав, що залишок боргу за поставлений товар становить 402 888,32грн. Факт неоплати за поставлений відповідачу товар в сумі 402 888,32 грн. підтверджується в тому числі актом звірки, що підписаний позивачем, направлений відповідачу разом з позовом.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:
Не погодившись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест» звернулось до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення від 11.11.2024 року Господарського суду Львівської області у справі № 914/2167/24.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.12.2024 апеляційну скаргу відповідача залишено без руху та встановлено скаржнику десятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зокрема, суд зобов`язав апелянта уточнити вимоги апеляційної скарги.
На виконання вимог вказаної ухвали, скаржник вказав, що просить апеляційний суд скасувати рішення від 11.11.2024 року Господарського суду Львівської області у справі № 914/2167/24 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд-Рівне" відмовити повністю.
Апелянт стверджує, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що в ході розгляду справи, відповідач частково виконав позовні вимоги позивача, сплативши на користь останнього суду у розмірі 30 000,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією в від 03 жовтня 2024 року № 6175, долучену до апеляційної скарги.
Таким чином, скаржник зазначає, що на момент прийняття судом першої інстанції рішення у справі № 914/2167/24 фактична сума заборгованості відповідача перед позивачем становила 372 888,32 гривень, про що позивач не повідомив суд.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-Рівне» відзиву на апеляційну скаргу не подало.

Рух справи в суді апеляційної інстанції:
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2024 справу № 914/2167/24 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест» б/н від 26.11.2024 (вх. суду від 26.11.2024 № 01-05/3442/24) на рішення Господарського суду Львівської області від 11.11.2024 у справі № 914/2167/24.
Ухвалою від 13.01.2025 призначено справу № 914/2167/24 до розгляду у судовому засіданні на 04.02.2025.
Судове засідання 04.02.2025 не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Бойко С.М.
Ухвалою від 10.02.2025 призначити розгляд справи у судовому засіданні на 25.02.2025.
У судове засідання 25.02.2025 сторони явки уповноважених представників не забезпечили, позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі, відповідач повторно подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з відрядженням його представника.
З приводу заявленого клопотання, колегія суддів зазначає таке.
Верховний Суд у постанові від 14.07.2022 у справі №260/4504/20 виклав правову позицію, відповідно до якої судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою.
Колегія суддів вказує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).
Разом з тим, 03.02.2025 скаржник звертався до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, у зв`язку з відрядженням представника. Слід зазначити, що клопотання про відкладення розгляду справи від 03.02.2025 та від 25.02.2025 не містять доказів на підтвердження існування обставини, про яку зазначає апелянт (відрядження представника).
Враховуючи те, що апелянт належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, процесуальні строки розгляду апеляційної скарги та те, що суд в ухвалі про призначення справи до розгляду вказав, що неявка уповноважених представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволення повторно поданого клопотання скаржника про відкладення розгляду справи від 25.02.2025.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.          

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:
17 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Агротрейд-Рівне” (Постачальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю “Явір-Інвест” (Покупець) укладено договір поставки №17/06/24 (далі – Договір).
Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити у власність Покупця Товар, асортимент та ціна якого визначається у рахунку-фактурі, та/або видатковій накладній на Товар, та/або Специфікації, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити замовлений Товар.
Відповідно до п. 5.1. Договору вартість одиниці товару та всього товару, який постачається, вказані у попередньо виставленому рахунку-фактурі, який передається в письмовій формі на факс чи електронну пошту Покупця та встановлюється в національній валюті України.
Згідно п. 5.2. Договору сторони узгоджують, що оплата вартості товару здійснюється у наступному порядку: оплату у розмірі 86% від вартості партії товару Покупець сплачує Постачальнику не пізніше 3 (трьох) днів з моменту відвантаження товару, 14% від вартості партії товару Покупець сплачує Постачальнику після реєстрації Постачальником податкової накладної на поставлений товар та отримання оригінальних примірників видаткової накладної та товарно-транспортної накладної на поставлений товар, якщо інше не встановлене в Специфікації до Договору.
На виконання умов Договору Товариство з обмеженою відповідальністю “Агротрейд-Рівне” здійснило поставку Товариству з обмеженою відповідальністю “Явір-Інвест” сої в кількості 253,37 тонн, загальною вартістю 4 732 888,32 грн., що підтверджується: видатковою накладною №176 від 18 червня 2024 року на суму 486 387,04грн., видатковою накладною №177 від 19 червня 2024 року на суму 1  458 413,10грн., видатковою накладною №179 від 20 червня 2024 року на суму 464 695,03грн., видатковою накладною №180 від 21 червня 2024 року на суму 422 725,00грн. та видатковою накладною №188 від 26 червня 2024 року на суму 1  900 668,15грн. Додані видаткові накладні підписані обома сторонами та скріплені печатками обох юридичних осіб позивача та відповідача.
Відповідно до матеріалів справи, постачання товару підтверджується підписаними між сторонами товарно-транспортними накладними, які додані до позовної заяви.
Також позивачем проведено реєстрацію податкових накладних на поставлені партії товару, що підтверджується доданими податковими накладними та квитанцією про їх реєстрацію.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю “Явір-Інвест” проведено часткову оплату поставленого товару в розмірі 4 330 000,00 грн, оплату якої представник відповідача не заперечує у відзиві на позовну заяву.
Таким чином, заборгованість за поставлений товар становить 402 888,32 грн., що також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 14 серпня 2024 року, який надісланий відповідачу разом з позовною заявою, який відповідач не заперечив.
Відтак, предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості в сумі 402 888,32грн.

При перегляді рішень місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась таким:
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина 2 статті 15 ЦК України ).
Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.1,2 ст. 712 ЦК України).
Як було зазначено вище, до матеріалів справи позивачем долучено видаткові накладні на загальну суму 4 732 888,32 грн, які підписані позивачем та відповідачем, скріплені печатками обох юридичних осіб. 
Позивач, вказавши про часткові оплати відповідачем за поставлений товар, просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь 402 888,32 грн, відповідач у відзиві на позовну заяву, не заперечив заявленої до стягнення позивачем суми боргу, докази на підтвердження сплати залишку боргу, суду першої інстанції не подав.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
У п. 5.2. Договору сторони погодили, що оплата вартості товару здійснюється у наступному порядку: оплату у розмірі 86% від вартості партії товару Покупець сплачує Постачальнику не пізніше 3 (трьох) днів з моменту відвантаження товару, 14% від вартості партії товару Покупець сплачує Постачальнику після реєстрації Постачальником податкової накладної на поставлений товар та отримання оригінальних примірників видаткової накладної та товарно-транспортної накладної на поставлений товар, якщо інше не встановлене в Специфікації до Договору.
Позивачем проведено реєстрацію податкових накладних на поставлені партії товару, що підтверджується наявними у матеріалах справи податковими накладними та квитанцією про їх реєстрацію.
Щодо тверджень скаржника, що на час постановлення місцевим господарським судом рішення у цій справі, сума заборгованості становила 372  888,32 грн, колегія суддів зазначає про таке.
Скаржник суду апеляційної інстанції подав платіжну інструкцію від 03 жовтня 2024 року № 6175, яка підтверджує часткову оплату згідно умов Договору відповідачем позивачу.
Водночас апелянт не заявляв суду апеляційної інстанції клопотання про поновлення строку на подання такого доказу, як і не вказав причин неподання зазначеної платіжної інструкції суду першої інстанції. 
З матеріалів справи вбачається, що суд попередньої інстанції належним чином повідомив відповідача про розгляд справи № 914/2167/24, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа – ухвали про відкриття провадження у справі (а.с. 52).
У постанові Верховного Суду від 28.02.2024 у справі № 910/12005/22 зазначено, що: "відповідно до сталої практики Верховного Суду докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена суду та належним чином обґрунтована. 
При цьому, за імперативним приписом частини четвертої статті 13 ГПК України  кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи те, що скаржником не подано суду клопотання про поновлення строку на подання доказів суду апеляційної інстанції із зазначенням обґрунтованих причин неможливості подати такий доказ суду попередньої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про залишення без розгляду долученої до апеляційної скарги платіжної інструкції від 03 жовтня 2024 року № 6175.
Крім цього, у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 30.08.2024 у справі № 916/3006/23 вказано, що скасування рішення суду з тих підстав, що сторона спору на стадії апеляційного перегляду рішення вчинила дії, які направлені, по суті, на вирішення питання шляхом фактично позапримусового виконання зобов`язання, хоча і за наслідками встановлення судом першої інстанції обставин та ухвалення рішення про зобов`язання вчинення дій на користь позивача, означало б скасування законного та обґрунтованого рішення, яке ухвалене за результатами встановлення фактичних обставин справи, надання оцінки доказам, правильного застосування норм матеріального і процесуального права.
На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог у цій справі.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).
На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 11.11.2024 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції:
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст. 129 ГПК України сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест» б/н від 26.11.2024 (вх. суду від 26.11.2024 № 01-05/3442/24) – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 11.11.2024 у справі № 914/2167/24 – залишити без змін.
3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції – покласти на скаржника.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повна постанова складена 10.03.2025.

Головуючий суддя                                                                                Т.Б. Бонк

суддя                                                                                                     С.М. Бойко

суддя                                                                                                    Г.Г. Якімець