Провадження №2/760/965/24
Справа №760/22769/16-ц

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого-судді - Усатової І.А.
за участю секретаря - Омелько Г.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір та зобов`язання вчинити певні дії, суд, - 
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2016 року  ОСОБА_1  звернулася із позовом до суду до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_2 у якому просила суд:
-визнати  свідоцтво №  НОМЕР_1  про реєстрацію авторського права на твір « ІНФОРМАЦІЯ_2», видане Державною службою інтелектуальної власності України від 10.11.2016, недійсним;
-зобов`язати УКРНОІВІ внести відомості про визнання недійсним патенту України до Державного реєстру свідоцтв України про реєстрацію авторського права щодо визнання  недійсним свідоцтва  України № НОМЕР_1    про реєстрацію  авторського права на твір.  
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.11.2016  Державною службою інтелектуальної власності України було зареєстровано свідоцтво №  НОМЕР_1  про реєстрацію  авторського права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_2», власником якого є ОСОБА_2 .
Вказує, що свідоцтво № НОМЕР_1 на твір "ІНФОРМАЦІЯ_2", власником якого є ОСОБА_2 не відповідає дійсності і було видане Державною службою інтелектуальної власності із порушенням авторського права, майнові права на яке належать ОСОБА_1 .
Зазначає, що з 1967 року матері позивача, ОСОБА_3 , належали авторські права на дизайн печива «ІНФОРМАЦІЯ_1», що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_2 від 17.04.2012, виданого Державною службою інтелектуальної власності України.
Посилається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 11.12.2013 Державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Ужвою Т.М., спадкоємцем майна ОСОБА_3 є її донька ОСОБА_1 та спадщина, на яку видано свідоцтво, складається, зокрема, з майнових прав авторського права на розробку дизайну «ІНФОРМАЦІЯ_1», що належить Спадкодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір, виданого Державною службою інтелектуальної власності України 17 квітня 2012 року за № НОМЕР_2 .
Стверджує, що у зв`язку з порушенням ТОВ «Бі Трейд» (засновником якого є ОСОБА_2 ) авторських прав ОСОБА_1 нею було подано відповідний позов до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська.
В межах цивільної справи №208/2692/16-ц за клопотанням ОСОБА_1 було призначено та проведено судову експертизу у сфері інтелектуальної власності від 19.09.2016, в якій були досліджені два об`єкти - твір «ІНФОРМАЦІЯ_2 » (Свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_2», що виготовлено на підприємстві ТОВ «Бі Трейд».
Вказує, що згідно висновку експерта № 209/16 має місце відтворення твору «ІНФОРМАЦІЯ_2», яке підтверджується свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_2 від 17.04.2012 року, виданого Державною службою інтелектуальної власності України, або його частини, яка може використовуватися самостійно у печиві «ІНФОРМАЦІЯ_5», що виготовлено на підприємстві ТОВ «Бі Трейд», за виключенням зображення одного елемента.
Зазначає, що у момент знаходження цивільної справи №208/2692/16-и на стадії виконання судової експертизи, засновником та керівником підприємства ТОВ «Бі Трейд» ОСОБА_2 18.08.2016 було подано заявку та 19.11.2016 отримано Свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_2» № НОМЕР_1 у зображенні якого повністю використано дизайн печива « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_3 від 12 квітня 2012 року, майнові права на яке належать Позивачу.
За змістом ст.ст. 435, 440, 441, 443 ЦК України, право на використання твору належить aвтору або іншiй особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам):; використания твору здійенюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право.
Посилається, що у даному випадку є обгрунтовані підстави стверджувати, що реєстрація  ОСОБА_2 авторських прав на твір «ІНФОРМАЦІЯ_2» відбулась з порушенням майнових авгорських прав  ОСОБА_1  та видане Державною службою інтелектуальної власності України Свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1  не відповідає дійсності. 
Вказані обставини свідчать про наявність підстав для звернення її до суду з даним позовом про визнання недійсним свідоцтва про реестрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 як такого, що не відповідає дійсності і було отриманий внаслідок подання заявки з порушенням належних їй майнових прав інтелектуальної власності з боку ОСОБА_2 .
З урахуванням викладеного вище просила суд позовні вимоги задовольнити.
30 грудня 2016 на підставі проколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Лазаренко В.В.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 січня 2017 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
13.02.2017 надійшли заперечення відповідача проти позову у яких позов не визнав та зазначив, що реєстрація  ОСОБА_2  авторських прав на твір "ІНФОРМАЦІЯ_2" відбулась без порушень майнових прав ОСОБА_1 , Свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1  відповідає дійсності та видане Державною службою інтелектуальної власності України у відповідності з нормами діючого чинного законодавства України, і, значить, позовні вимоги позивача необгрутовані і незаконні. 
Ухвалою суду від 18 жовтня 2017 року   у задоволенні клопотання представника позивача про прийняття до розгляду заяви позивача про «збільшення розміру позовних вимог (в порядку ст. 31 ЦПК України)» від 24.05.2017 відмовлено. 
Ухвалою суду від 18 жовтня 2017 року призначено у справі експертизу об`єктів інтелектуальної власності, на вирішення експертів поставлені наступні питання:
1.Чи мало місце відтворення   твору «ІНФОРМАЦІЯ_2 », який підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_2 від 17.04.2012, виданого Державною службою інтелектуальної власності України (або його частина, яка може використовуватися самостійно), у творі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 від 19.10.2016, виданого Державною службою інтелектуальної власності України.
Ухвало суду від 02 травня 2018 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою суду від 04 жовтня 2018 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати здійснено перехід до розгляду справи у загальному позовному порядку.
06 березня 2019 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Усатовій І.А.
24 вересня 2019 року позивачка подала до суду заяву про зміну підстав позову, де зазначила, що 19.11.2016 Державною службою інтелектуальної власності України було зареєстроване свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_2» № НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 .
Вказує, що свідоцтво № НОМЕР_1 на твір «ІНФОРМАЦІЯ_2», власником якого є ОСОБА_2 , не відповідає дійсності та було видане Державною службою інтелектуальної власності України із порушенням авторського права, оскільки майнові авторські права належать ОСОБА_1 .
Зазначає, що з 1967 року матері позивача, ОСОБА_3 , належали авторські права на дизайн печива «ІНФОРМАЦІЯ_1», що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_2 від 17.04.2012, виданого Державною службою інтелектуальної власності України.
Посилається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 11.12.2013 Державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Ужвою Т.М., спадкоємцем майна ОСОБА_3 є її донька ОСОБА_1 та спадщина, на яку видано свідоцтво, складається, зокрема, з майнових прав авторського права на розробку дизайну «ІНФОРМАЦІЯ_1», що належить Спадкодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір, виданого Державною службою інтелектуальної власності України 17 квітня 2012 року за № НОМЕР_2 .
Стверджує, що у зв`язку з порушенням ТОВ «Бі Трейд» (засновником якого є ОСОБА_2 ) авторських прав ОСОБА_1 нею було подано відповідний позов до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська.
В межах цивільної справи №208/2692/16-ц за клопотанням ОСОБА_1 було призначено та проведено судову експертизу у сфері інтелектуальної власності від 19.09.2016, в якій були досліджені два об`єкти - твір «ІНФОРМАЦІЯ_2 » (Свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_2», що виготовлено на підприємстві ТОВ «Бі Трейд».
Вказує, що згідно висновку експерта № 209/16 має місце відтворення твору «ІНФОРМАЦІЯ_2», яке підтверджується свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_2 від 17.04.2012 року, виданого Державною службою інтелектуальної власності України, або його частини, яка може використовуватися самостійно у печиві «ІНФОРМАЦІЯ_5», що виготовлено на підприємстві ТОВ «Бі Трейд», за виключенням зображення одного елемента.
Зазначає, що в момент розгляду цивільної справи №208/2692/16-ц, засновником та керівником підприємства ТОВ «Бі Трейд» ОСОБА_2 22.02.2017 було подано заявку та 19.11.2016 отримано свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_2» № НОМЕР_1 , у зображенні якого повністю використаний дизайн печива « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_3 від 12 квітня 2012 року, майнові права на яке належать позивачу.
Посилається, що реєстрація ОСОБА_2 авторських прав на твір «ІНФОРМАЦІЯ_2» відбулась з порушенням майнових авторських прав ОСОБА_1 та видане свідоцтво не відповідає дійсності і було отримане внаслідок подання заявки з порушенням належних ОСОБА_1 майнових прав інтелектуальної власності з боку ОСОБА_2 .
Просить суд визнати Свідоцтво № НОМЕР_1 про реєстрацію авторського права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_2» видане Державною службою інтелектуальної власності України 19 листопада 2016р., недійсним; зобов?язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України про реєстрацію авторського права щодо визнання недійсним свідоцтва України про реєстрацію авторського права на твір за № НОМЕР_1 .
26 серпня 2020 року від позивачки надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи висновку експерта.
22 жовтня 2020 року представником Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства Українии було подано до суду відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував. Мінекономіки зазначає, що відповідно до встановленої Порядком процедури Установа (ДСІВ, яка виконувала функції Установи на момент подання заяви на реєстрацію авторського права) при розгляді заяви ОСОБА_2 про реєстрацію авторського права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_2» не проводила експертизу твору і не встановлювала факт авторства ОСОБА_2 . А відтак, на підставі заяви ОСОБА_2 , поданої в установленому законодавством порядку, при здійсненні реєстрації авторського права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_2» та видачі Свідоцтва твір № НОМЕР_1 від 19.10.2016 Установа (функції якої наразі виконує Мінекономіки) діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією У країни, Законом та Порядком.
З урахуванням викладеного вище, просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.
Ухвалою суду 19.09.2022 клопотання представника позивача про заміну сторони у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Замінено сторону у цивільній справі №760/22769/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного  розвитку та торгівлі України, ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: відповідача - Міністерство Економічного розвитку та торгівлі України на його правонаступника - Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (01601, м. Київ, вул. Глазунова, буд. 1, код ЄДРПОУ 31032378).
Ухвалою суду від 16.01.2023 клопотання представника позивача про заміну відповідача його правонаступником у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Замінено сторону у цивільній справі №760/22769/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: відповідача - Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» на його правонаступника - Державну організацію «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (01601, м. Київ, вул. Глазунова, буд. 1, код ЄДРПОУ 44673629).
26.06.2023 надійшов відзив УКНОІВІ на позовну заяву згідно якого заперечує проти позовних вимог та стверджує, що оскаржуване свідоцтво № НОМЕР_1 від 19.10.2016 видано у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Просили у позові відмовити.
Ухвалою суду від 14.11.2023 повернуто до стадії підготовчого засідання у справі позовом ОСОБА_1 до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою суду від 14.11.2023 прийнято до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову від 24 вересня 2019 року.
Ухвалою суду від 14.11.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Позивачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, проте у матеріалах справи наявна заява представника позивачки про проведення судового засідання за їх відсутність. Позовні вимоги підтримала.
Відповідач-1 у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив.
Відповідач-2 у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив.
Суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності сторін з огляду на їх належне повідомлення та можливість проведення судового засідання за їх відсутності.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до рішення Державної служби інтелектуальної власності України про реєстрацію авторського права на твір розглянуто заявку ОСОБА_3 (заявка від 16.02.2012 №43512) про реєстрацію авторського права на твір та прийнято рішення зареєструвати авторське право на твір ІНФОРМАЦІЯ_2», автором зазначено ОСОБА_3 .
Відповідно до Свідоцтва Державної служби інтелектуальної власності України № НОМЕР_2 про реєстрацію авторського права на твір ІНФОРМАЦІЯ_2» автором зазначено ОСОБА_3 , дата реєстрації 17.04.2012 .
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 11.12.2013 Державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Ужвою Т.М., спадкоємцем майна ОСОБА_3 є її донька ОСОБА_1 та спадщина, на яку видано свідоцтво, складається, зокрема, з майнових прав авторського права на розробку дизайну «ІНФОРМАЦІЯ_1», що належить Спадкодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір, виданого Державною службою інтелектуальної власності України 17 квітня 2012 року за № НОМЕР_2 .
18 серпня 2016 року  ОСОБА_2 звернувся до Державної служби інтелектуальної власності України із заявкою № 68799 про реєстрацію авторського права на твір. 
На підставі заявки відповідача Державної служби інтелектуальної власності України було видано свідоцтво № НОМЕР_1 про реєстрацію авторського права на твір образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_2» » власником якого є ОСОБА_2 , зареєстроване у державному реєстрі свідоцтв про реєстрацію авторського права.
Позивач, звертаючись до суду з позовом просить визнати вказане свідоцтво недійсним з підстав того, що ОСОБА_2 перероблено твір «ІНФОРМАЦІЯ_6 » та зареєстровано його під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з порушенням майнових авторських прав ОСОБА_1 , як спадкоємиці ОСОБА_3 .
Відповідно до статті 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.
Суб`єктами права інтелектуальної власності є творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору (стаття 421 ЦК України).
Майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом (частина перша статті 424 ЦК України).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 433 ЦК України, об`єктами авторського права є інші твори.
Згідно із статтею 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.
Статтями 435, 437 ЦК України та статтею 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що первинним суб`єктом авторського права є автор твору, а авторське право виникає з моменту створення твору.
Автору твору належать особисті немайнові права, встановлені статтею 423 ЦК України, а також право: 1) вимагати зазначення свого імені у зв`язку з використанням твору, якщо це практично можливо; 2) забороняти зазначення свого імені у зв`язку з використанням твору; 3) обирати псевдонім у зв`язку з використанням твору; 4) на недоторканність твору (стаття 438 ЦК України у редакції, чинній на момент подання позову).
Відповідно до статті 423 ЦК України особистими немайновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на визнання людини творцем (автором, виконавцем, винахідником тощо) об`єкта права інтелектуальної власності; 2) право перешкоджати будь-якому посяганню на право інтелектуальної власності, здатному завдати шкоди честі чи репутації творця об`єкта права інтелектуальної власності; 3) інші особисті немайнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.
За змістом статей 440, 441 ЦК України, статті 15 Закону України
«Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб`єктом авторського права. Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти: 1) відтворення творів; 2) публічне виконання і публічне сповіщення творів; 3) публічну демонстрацію і публічний показ; 4) будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення; 5) переклади творів; 6) переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів; 7) включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо; 8) розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору; 9) подання своїх творів до загального відома публіки так, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором; 10) здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп`ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп`ютер; 11) імпорт примірників творів. Цей перелік не є вичерпним.
Згідно з частиною першою статті 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 50 Закону України
«Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їхні майнові права, визначені статтями 15, 17, 27, 39-41 цього Закону, з урахуванням умов використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтями 21-25, 42, 43 цього Закону, а також зловживання посадовими особами організації колективного управління службовим становищем, що призвело до невиплати або неналежних розподілу і виплати винагороди правовласникам.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 52 Закону України
«Про авторське право і суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.
При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об`єктів суміжних прав, використанні творів і об`єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право:
а) вимагати визнання та поновлення своїх прав, у тому числі забороняти дії, що порушують авторське право і (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення;
б) звертатися до суду з позовом про поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право та (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення;
в) подавати позови до суду про відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
г) подавати позови до суду про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.
Відповідно до ст. 435 ЦК України та ст. 7, п. 1 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб`єктами авторського права, окрім авторів творів, є їх спадкоємці та інші фізичні та юридичні особи, які набули авторських прав відповідно до закону або договору. 
У п.4 Постанови Кабінету Міністрів «Про державну реєстрацію авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір» від 27 грудня 2001 р. N 1756 (далі - Постанова) визначено, що заявку на реєстрацію до Держаного департаменту подає заявник, а згідно п. 2 даної Постанови КМУ заявник - це суб`єкт авторського права або його довірена особа, що подає заявку на реєстрацію авторського права або договору, який стосується права автора на твір.
При цьому, згідно ст. 7 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб`єктами авторського права є автори творів, зазначених у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права», їх спадкоємці і особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.
Позивач зазначає, що відповідач 2 не є ні автором, ні співавтором твору « ІНФОРМАЦІЯ_1 », не є спадкоємцем автора твору, не є особою, якій позивач передав свої майнові права на вказаний твір, а також не є довіреною особою позивача. 
Відповідно до частини 2 статті 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
26 серпня 2020 року позивачем було надано до суду висновок експерта № 25-93 від 03.08.2020, складений судовим експертом Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру О.О. Кривцуном.
Надаючи оцінку поданому позивачем висновку експерта № 25-93 від 03.08.2020 складеного судовим експертом Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру О.О. Кривцуном суд вбачає наступне.
На вирішення експерту поставлено питання: «Чи є твір «ІНФОРМАЦІЯ_2» за Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 від 19.10.2016 виданого Державною службою інтелектуальної власності України результатом переробки твору «ІНФОРМАЦІЯ_2 » за Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_2 від 17.04.2012р., виданого Державною службою інтелектуальної власності України, що не має творчого характеру?». В заяві про призначення судової експертизи міститься дозвіл на пошкодження або знищення об`єкта дослідження, зміну його стану чи властивостей.
Експерт  ОСОБА_4 , має вищу юридичну освіту та вищу освіту у сфері інтелектуальної власності, кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертиз у сфері інтелектуальної власності за експертною спеціальністю 13.1.1 «Дослідження, пов`язані з літературними, художніми творами, та інші» (свідоцтво № 8487, видане Експертно-кваліфікаційною комісією МВС України 12 грудня 2007 року; кваліфікацію підтверджено рішенням Експертно-кваліфікаційної комісії МВС від 07 квітня 2017 року № 1667), стаж експертної роботи з 2007 року ознайомлений із кримінальною відповідальністю за ст. 384 Кримінального кодексу України, дійшов наступних висновків.
Відповідно до заключної частини висновку експерта твір «ІНФОРМАЦІЯ_2» за Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 від 19.10.2016 виданого Державною службою інтелектуальної власності України є результатом переробки твору «ІНФОРМАЦІЯ_2 » за Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_2 від 17.04.2012, виданого Державною службою інтелектуальної власності України. 
Суд вважає висновок експерта № 25-93 від 03.08.2020, складеного судовим експертом Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру О.О. Кривцуном повним та обґрунтованим, оскільки він містить докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті цього дослідження висновки та повну відповідь на питання, яке поставлене перед експертами.
Висновком експерта було встановлено, що твір «ІНФОРМАЦІЯ_2» за Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 від 19.10.2016 виданого Державною службою інтелектуальної власності України є результатом переробки твору «ІНФОРМАЦІЯ_2 » за Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_2 від 17.04.2012. При цьому, як вбачається із матеріалів справи, позивач не надавав відповідачу-2 згоди на таке використання твору.
З наведеного слідує, що відповідачем-2 було порушено права позивача щодо використання належного йому твору «ІНФОРМАЦІЯ_2 » за Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_2»  №  НОМЕР_1  від 19.10.2016, які позивач почав використовувати раніше дати подання заявок відповідачем-2 (18.08.2016).
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин та здобутих під час розгляду справи доказів, суд дійшов висновку, що видача спірного Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_2»  №   НОМЕР_1  від 19.10.2016  власником якого є ОСОБА_2 , зареєстрований у Державний реєстр свідоцтв України про реєстрацію авторського права, була здійснена з порушенням прав ОСОБА_3  та як наслідок прав позивача як спадкоємця та підлягає визнанню недійсними.
Аналізуючи матеріали справи та відповідність їх нормам матеріального права суд вважає, що при здійсненні реєстрації заявки ОСОБА_2 щодо твору за Свідоцтвом № НОМЕР_1 Відповідачем 2 було видано свідоцтво № НОМЕР_1 на твір «ІНФОРМАЦІЯ_2» у порушення вимоги приписів пунктів 2, 4 Постанови КМУ, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Ці ж вимоги вказаних законодавчих актів були порушені і Відповідачем 2 при поданні відповідної заявки №68799 від 18.08.2016. 
За змістом пункту 3 Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та порядок видачі свідоцтв у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості щодо визнання свідоцтва недійсним повністю або частково. 
Суд враховує належні доводи і вимоги позовної заяви, що при визнанні свідоцтва недійсним слід внести відомості про таке визнання до Державного реєстру свідоцтв  про реєстрацію авторського права та здійснити про це повідомлення в офіційному бюлетені «Авторське право і суміжні права».
Водночас, суд зазначає, що 14.10.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності» від 16.06.2020 №703-ІХ, яким визначено повноваження Національного органу інтелектуальної власності (далі - НОІВ), зокрема, забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності.
Частиною першою статті 2-1 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності» визначено, що функції НОІВ виконує юридична особа публічного права (державна організація), утворена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, та визначена Кабінетом Міністрів України. За змістом частини другої статті 3-1 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності», до визначених повноважень, делегованих НОІВ, належить у тому числі і визнання недійсними прав на винаходи і корисні моделі у порядку, передбаченому законом; опублікування офіційних відомостей про винаходи і корисні моделі у Бюлетені, ведення Реєстру, внесення до нього відомостей, надання витягів та виписок в електронній та (або) паперовій формі.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про національний орган інтелектуальної власності» від 13.10.2020 №1267-р, на виконання підпункту 1 пункту 7 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності», визначено, що Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» виконує функції Національного органу інтелектуальної власності. Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності», Національний орган інтелектуальної власності є функціональним правонаступником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, щодо окремих функцій та повноважень з реалізації державної політки у сфері інтелектуальної власності, визначених цим Законом.
З 8 листопада 2022 року, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2022 року № 943-р «Деякі питання Національного органу інтелектуальної власності», державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (УКРНОІВІ) є суб`єктом, що виконує функції НОІВ.
Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позову в частині зобов`язання Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» внести зміни у Державний реєстр свідоцтв України про реєстрацію авторського права, підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Відповідно до квитанції АТ КБ «Приватбанк» 0.0.1776847725.1 від 21.07.2020, позивачем ОСОБА_1 сплачено 2251,20 грн. за підготовку висновку експерта № 25-93 від 03.08.2020.
З урахуванням викладеного вище та приймаючи до уваги те, що в діях відповідача- 1 відсутні порушення прав позивача, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача-2 на користь позивача витрати понесених на підготовку висновку експерта у розмірі 2251,20 грн..
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі у розмірі 1 742,40 грн, який підлягає стягненню із відповідача-2 на її користь.
Керуючись, Бернською конвенцією про охорону літературних і художніх творів, ст. 5, 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», ст. ст. 15, 16, 418, 420, 433, 440, 441, 462 ЦК України, ст. 4, 5, 12, 13,76-81, 89, 102-106, 133, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355  ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:
Позов - задовольнити.
Визнати недійним свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_2» № НОМЕР_1 , видане Державною службою інтелектуальної власності України 19 листопада 2016 року.
Зобов`язати Державну організацію «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України про реєстрацію авторського права щодо визнання недійсним свідоцтва Україин про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 . 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) понесені витрати на оплату підготовки висновку експерта у розмірі 2251,20 грн. та судовий збір у розмірі 1742,40 грн. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:                                                                   Усатова І.А.